Справа № 755/6777/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, -

у с т а н о в и в :

06.03.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 04 листопада 2010 року на вул. Заболотного у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та мотоцикла Honda СВ600 Hornet д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4. Водій автомобіля «ВАЗ-2101» рухався по вулиці Заболотного в м. Києві зі сторони Одеської площі у напрямку вулиці Метрологічної. Навпроти будинку №90 мав намір виконати маневр розвороту для руху у зворотному напрямку. В цей час у зустрічному напрямку у другій смузі рухався водій мотоцикла Honda СВ600 Hornet ОСОБА_4 Перед початком зміни напрямку руху ОСОБА_3 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не переконався, що виконуваний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу мотоциклу та скоїв зіткнення з ним, чим порушив п. 1.5, 2.3.б, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. Внаслідок зіткнення транспортних засобів водій мотоцикла ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження несумісні з життям та загинув на місці пригоди. Транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Загиблий ОСОБА_4 доводився чоловіком позивачки ОСОБА_2 Інший учасник ДТП, водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований. За наслідками пригоди, за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, було порушено кримінальну справу, яку в подальшому було перекваліфіковано відносно ОСОБА_3 12.11.2010 року Постановою слідчого СУ ГУ МВС України у м. Києві вдову загиблого, ОСОБА_2, визнано потерпілою по даній справі. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року провадження по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України було закрито у зв'язку із смертю підсудного. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, загиблого внаслідок ДТП, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова Компанія «Альфа Страхування», страховий поліс ВС/8617164, термін страхування - з 14.03.2010 до 13.03.2011 року. Інформація щодо наявності страхового полісу у іншого учасника ДТП - ОСОБА_3 була відсутня. У зв'язку із відсутністю інформації щодо полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності на транспортний засіб ВА3-2101, д.н.з. НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_3 до МТСБУ було направлено відповідний запит, у відповідь на який листом №11701/7-3-11 від 31.05.2011 року було повідомлено про відсутність договору обов'язкового страхування. 3а таких обставин виплата страхового відшкодування має здійснюватися відповідачем - МТСБУ. Із заявою про настання випадку, що має ознаки страхового, сторона позивача звернулася до МТСБУ 21.06.2011 року та надала необхідні документи згідно вимог закону. Висновком №3655/11-16 судової автотоварознавчої експертизи від 19.05.2011 року було визначено розмір матеріального збитку, спричиненого власнику мотоцикла Honda СВ600 Hornet, д.н.з. НОМЕР_2, що становить 69092,40 грн. 3 метою визначення залишкової вартості транспортного засобу Honda СВ 600 Ногпег, д.н.з. НОМЕР_2 було отримано Висновок фахівця-автотоварознавця ОСОБА_5 В-4 №218 від 03.08.2011 року про ринкову вартість, що склала 69300,00 грн. Таким чином, залишкова вартість склала 69300,00-69092,40=207,60 грн. Розмір шкоди складає 68884,80 грн. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну за законом складає 50000,00 грн. Позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з боку відповідача регламентну виплату здійснено не було, при цьому, стороною позивача до відповідача неодноразово протягом 2012 та 2013 року направлялися вимоги щодо виплати страхового відшкодування, однак МТСБУ виплату не здійснювало, кожного разу вимагаючи додаткових документів. Посилаючись на положення ст.ст. 6, 29, 36.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач зазначає, що відсутність виплати йому страхового відшкодування є неправомірною і тягне за собою виконання зобов'язань по виплаті страхового відшкодування на підставі закону. 3важаючи на вищевикладене, виплата страхового відшкодування вдові потерпілого, ОСОБА_2 мала бути здійснена у термін, передбачений законом, що не може перевищувати, відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 90 днів. За твердженням позивача цей строк сплив 15 червня 2013 року, а згідно з ст. 36.5 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За наведених умов позивач зазначає, що окрім невиплаченого страхового відшкодування утворилася заборгованість за період 10 місяців за неналежне виконання зобов'язань по виплаті страхового відшкодування. 3агальна сума збитку, завдана позивачу неналежним виконанням зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, становить 12603,00 грн., що складається з: пені за прострочення виплати страхового відшкодування - 6370,00 грн.; урахування індексу інфляції за період прострочення - 5000,00 грн.; 3% річних - 1233,00 грн. Вказані суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача посилаючись на положення ст.ст. 549, 992 ЦК України та ст. 37.2 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також позивач зазначає, що окрім матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду. Зокрема позивач вказує, що відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і ст. 23 ЦК України, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з непоправною втратою - загибеллю чоловіка ОСОБА_4 Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 3гідно з ст. 26-1 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», моральна шкода відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, що становить 2550,00 грн. За наведених умов позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 50000,00 грн., збитки завдані неналежним виконанням зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у розмірі 12603,00 грн., що складається з: пені за прострочення виплати страхового відшкодування - 6370,00 грн.; індексу інфляції за період прострочення - 5000,00 грн.; 3% річних - 1233,00 грн., також стягнути моральну шкоду у розмірі 2550,00 грн. та відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява представника про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи і за змістом яких відповідач зазначає, що позивач звернулася до суду, посилаючись на те, що відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує шкоду, за водія транспортного засобу, який не застрахував свою відповідальність згідно вказаного закону та з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода. 04 листопада 2010 року на вул.. Заболотного у м. Києві за участю транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та мотоцикла «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_4 загинув. Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2012 року, кримінальне провадження відносно водія ОСОБА_3 було закрито у зв'язку зі смертю. Цивільно-правова відповідальність останнього на момент ДТП застрахована не була. При цьому водій ОСОБА_2 мав поліс цивільної відповідальності №ВС/8617164, укладений із страховою компанією ПАТ «СК Альфа-Страхування», строк дії якого з 14.03.2010 року по 13.03.2011 року і був дійсний на момент ДТП. 23 червня 2011 року на адресу відповідача надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з копіями документів, які були зазначені в додатку до нього. 04 липня 2011 року на адресу представника потерпілої було направлено листа про надання документів необхідних для отримання регламентної виплати у відповідності до положень ст. 35 Закону, в тому числі й свідоцтва про право на спадщину за законом. 12 березня та 12 квітня 2013 року МТСБУ надіслало потерпілій та представнику потерпілої листа з проханням надати належним чином оформлені документи та роз'яснило порядок отримання страхового відшкодування. 19 березня 2013 року від представника потерпілої на адресу МТСБУ надійшла заява про виплату страхового відшкодування з неповним переліком документів в додатках, які знову не були завірені. 21 жовтня 2013 року МТСБУ отримало від ОСОБА_2 та її представника вимогу про досудове врегулювання спору, яка надійшла на адресу відповідача 21 жовтня 2013 року, а у квітні 2014 року позивач звернувся до суду з посиланням на порушення відповідачем норм чинного законодавства при проведенні регламентної виплати за пошкодження майна. МТСБУ вважає, що будь-яких прав позивачки не порушувало, оскільки необхідність надати документи для проведення регламентної виплати покладається саме на потерпілу особу. Згідно п. 35. 1 ст. 35 та п. 35.2 ч. 2 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Посилаючись на положення ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зазначає, що у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. При цьому, відповідач зазначає, що всі необхідні документи до МТСБУ представник позивача почала подавати після звернення до суду із позовом. 27 липня 2014 року представник потерпілої надав належним чином завірену копію постанови про страховий випадок та надав для огляду транспортний засіб у пошкодженому стані для визначення його ліквідаційної вартості, з метою визначення матеріального збитку, 04.08.2014 року МТСБУ надало доручення аварійному комісару для визначення вартості ТЗ після ДТП та вартості матеріального збитку. Згідно звіту №9199 та Звіту №9199/1 від 22.08.2014 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням його зносу згідно ст. 29 Закону становить 68452,35 грн., ринкова вартість становить 72907,17 грн. При цьому, відповідач зазначає, що ліміт відповідальності МТСБУ становить 50000,00 грн. Реквізити щодо проведення регламентної виплати були надані в МТСБУ лише 17.09.2014 року. За змістом свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на пошкоджений мотоцикл, спадкоємцями в рівних долях є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Відповідач зазначає, що свідоцтво про право на спадщину за законом щодо суми страхового відшкодування позивачка не подавала, про що була повідомлена листом від 02.09.2014 року. Відповідач вказує, що 03.10.2014 року представник потерпілої звернувся до МТСБУ з заявою та запитом нотаріуса про надання довідки про суму відшкодування і лише 09.12.2014 року представник потерпілої надала в МТСБУ свідоцтва про право на спадщину на обох спадкоємців. 18.12.2014 року МТСБУ повідомило потерпілому про прийняте рішення, а 22 грудня 2014 року перерахувало на рахунок останньої регламентну виплату сумі 50000,00 грн. Відповідач вважає. що виконав свої зобов'язання перед потерпілим у відповідності до діючого законодавства України і жодних прав позивачки порушено не було. Також відповідач зазначає, що заява про виплату страхового відшкодування надійшла в МТСБУ з порушенням строків, визначених ст. 35 Закону, тобто через два роки після повідомлення про ДТП, а саме 19 березня 2013 року. Останній документ щодо виплати шкоди, заподіяної майну потерпілого, був поданий в МТСБУ представником позивачки 09.12.2014 року, тож відповідач не порушував строків, як і прав потерпілої на отримання відшкодування. На думку відповідача, не підлягають задоволенню вимоги позивача і щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки позивачем не надано доказів з приводу того, що відповідачем порушено умови закону у зв'язку із чим він має право на отримання пені, інфляції та 3% річних у відповідності до положень ст. 526 ЦК України. Також відповідач вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача і стосовно відшкодування моральної шкоди. Так, відповідач зазначає, що як роз'яснено у п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної школи, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9,22 Закону №1961-ІV). Згідно п. 22.3. ст. 22 Закону, потерпілому відшкодовується моральна шкода, яка передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Так. ч. 2 п.п. l,2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з травмою чи іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, які фізична особа отримали через протиправну поведінку відносно неї самої, членів її сім'ї та близьких родичів. Отже, на думку відповідача, право на отримання такого відшкодування має сам потерпілий, який помер, а не члени його родини. Відшкодування такої шкоди регулюється ч. 2 п.п. 3, 4 ст. 23 ЦК України, до чого, за твердженням відповідача, МТСБУ не має ніякого відношення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04.11.2010 року близько 17 год. 40 хв. на проїзній частині вул. Заболотного в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та мотоцикла Honda СВ600 Hornet д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4. Від отриманих травм ОСОБА_4 загинув на місці ДТП.

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність загиблого була застрахована у ЗАТ «СК «Альфа Страхування», що підтверджується копією полісу №ВС/8617164 (а.с. 7).

За змістом листа МТСБУ №11701/7-3-11 від 31.05.2011 року, дані щодо наявності договору цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного по відношенню до транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_4 відсутні (а.с. 14).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року, кримінальна справа відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України закрита у зв'язку зі смертю обвинуваченого (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.11.2011 року, спадкоємцями майна померлого, а саме мотоцикла Honda СВ600 Hornet д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних долях по ? частині (а.с. 18).

21.06.2011 року позивачка через свого представника звернулась до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яку надіслала поштою. Вказане повідомлення відповідач отримав 23.06.2011 року (а.с. 76-77).

Своїм листом від 04.07.2011 року №13941/3-2-05 відповідач повідомив представника позивача, зокрема, про порядок відшкодування шкоди та перелік документів, які мають бути подані в МТСБУ (а.с. 78).

15.03.2013 року позивачка через свого представника звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, яку надіслала поштою. Вказану заяву відповідач отримав 19.03.2013 року (а.с. 78а-79).

12.04.2013 року МТСБУ направило на адресу позивача та її представника лист №3/3-05/9422 в якому додатково роз'яснило порядок відшкодування заподіяної шкоди, пов'язаної з пошкодженням ТЗ, зокрема просило надати свідоцтво про право на спадщину за законом на отримання регламентної виплати (а.с. 151).

15.10.2013 року позивачка через свого представника звернулась до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, яку також надіслала поштою. Вказану вимогу відповідач отримав 21.10.2013 року (а.с. 80-81).

12.03.2014 року відповідач направив на адресу позивача лист №3/1-05/7443 в якому повторно повідомив про необхідність надати належним чином оформлені документи, необхідні для здійснення страхового відшкодування (а.с. 82).

08.07.2014 року представник позивача згідно своєї заяви надала документи за переліком визначеним у ній (а.с. 83).

25.07.2014 року представник позивача згідно своєї заяви долучив до матеріалів справи оригінал постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року та оригінал довідки форми №3 (а.с. 85).

02.09.2014 року МТСБУ направило на адресу позивача та її представника лист №3/1-05/23937 в якому, зокрема, додатково наголошувало на необхідності надання свідоцтва про право на спадщину за законом на отримання регламентної виплати та реквізити розрахункового рахунку (а.с. 115).

17.09.2014 року представник позивача своєю заявою повідомив про реквізити банківського рахунку потерпілої особи для перерахування страхового відшкодування (а.с. 90).

22.09.2014 року представник позивача згідно своєї заяви надала документи за переліком визначеним у ній (а.с. 145).

09.12.2014 року представник позивача згідно своєї заяви долучив до матеріалів страхової справи свідоцтва спадкоємців про право на спадщину за законом на страхову виплату за пошкоджений транспортний засіб (а.с. 141-143).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2014 року відповідач здійснив виплату позивачці суми регламентної виплати у розмірі 50000,00, що підтверджується копією платіжного доручення №8812 від 22.12.2014 року та наказом №6623 від 17.12.2014 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» (а.с. 139-140).

Позивач просить стягнути на її користь страхове відшкодування у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу у розмірі 50000,00 грн., при цьому з матеріалів справи вбачається, що станом на час прийняття рішення у справі регламентна виплата у визначеному розмірі сплачена відповідачем на користь позивача, тож такі вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 35 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Згідно ст. 36 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

За змістом п.п. 36.4, 36.5 ст. 36 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1229 ЦК України, страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах. Якщо страхувальник у договорі особистого страхування призначив особу, до якої має перейти право на одержання страхової виплати у разі його смерті, це право не входить до складу спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово роз'яснював позивачу та її представнику порядок отримання страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу, а також наголошував на необхідності надання свідоцтва про право на спадщину щодо страхової виплати, адже враховуючи положення ст. 1229 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину щодо самого пошкодженого мотоциклу не є підставою для здійснення регламентної виплати, яка належала самому загиблому, зазначеним у такому свідоцтві спадкоємцям. Тож, вимоги відповідача про надання свідоцтва про право на спадщину щодо страхового відшкодування були законними та відповідають положенням ст. 35 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Останній документ необхідний відповідачу для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом щодо регламентної виплати, був наданий відповідачу 09.12.2014 року, а фактична виплата відбулась 22.12.2014 року, тож відповідач з урахуванням умов передбачених ст. 36 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо збільшення кількості днів для виплати страхового відшкодування у разі неподаннях необхідних документів, здійснив регламентну виплату у межах строків визначених вказаним Законом у зв'язку із чим, підстав для стягнення з відповідача неустойки в порядку ст. 36 наведеного Закону та відповідно ст. 625 ЦК України, суд не вбачає.

Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2550,00 грн., що ставить 5% від розміру страхового відшкодування, посилаючись на положення ст. 26-1 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 26-1 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Вказаною нормою Закону регламентовано порядок та розмір виплати страхового відшкодування моральної шкоди особі, яка була безпосереднім учасником ДТП, тож посилання позивача на зазначене положення Закону є безпідставними і в даному випадку положення ст. 26-1 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню не підлягають.

При цьому, питання відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю потерпілого, передбачені ст. 27 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом п. 27.3. ст. 27 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Вказаною нормою встановлені виключні випадки коли МТСБУ відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, а саме у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону.

Відповідно до підпунктів "г" і "ґ" пункту 41.1 ст. 41 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до підпункту "в" пункту 41.2 ст. 41 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України.

Згідно п. 13.1. ст. 13 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

За змістом ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Будь-які дані про те, що на померлий ОСОБА_3 був особою, на яку поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в матеріалах справи відсутні і стороною позивача такі факти не підтверджувались. При цьому, судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 застрахована не була, тож на цей випадок також не розповсюджуються положення п/п «ґ» п. 41.1 та п/п «в» п. 41.2 ст. 41 3акону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За наведених умов виплата відповідачем страхового відшкодування щодо спричиненої моральної шкоди позивачу у зв'язку зі смертю її чоловіка 3аконом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачена.

Також суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди з підстав передбачених ст.ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки судом встановлено, що відповідач не порушував прав позивача в процесі прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, протиправності поведінки відповідача щодо позивача судом не встановлено, як і відсутня неправомірність в рішеннях та діях відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 23, 625, 1167, 1229 ЦК України, 3аконом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

в и р і ш и в :

У задоволення позову ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -