Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/13476/14-ц

Провадження № 2/752/1526/15

19.01.2015 рокуГолосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу запозовом Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

14.08.2014р. Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»(далі - позивач)звернувсяв Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач)про стягнення боргу за договором позики, при цьому пояснивши наступне.

11.06.2003р. між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником було укладено договір безвідсоткової позики, згідно умов якого позичальник отримав від позикодавця кошти у сумі 25000,0 грн. на строк 95 календарних місяців та із зобов'язанням повернути їх позичальнику протягом п'яти календарних днів з моменту закінчення вказаного строку позики. Разом з цим згідно вищенаведеного договору визначено, що позика повертається шляхом щомісячного утримання позивачем коштів із заробітної плати відповідача. При цьому позивач зазначив, що згідно даних його бухгалтерського обліку заборгованість відповідача виникла з 01.04.2011р. Крім того позивач пояснив, що термін виконання відповідачем наведеного договір безвідсоткової позикинастав 11.05.2011р, однак на зазначену дату відповідач не повернула позивачу повну суму коштів позики. При цьому 30.04.2014р. позивач направив листом претензію відповідачу із вимогою про повернення всієї суми коштів позики за договором безвідсоткової позики. Проте відповідач кошти позики не повернула, відповіді на претензію не надала. Враховуючи наведене позивач зазначив, що за період з 01.04.2011р. по 01.04.2014р. сума заборгованості відповідача по тілу позики склала 17310,0 грн., а також заборгованість 3% річних у сумі 1500,99 грн., інфляційні нарахування у сумі 721,98 грн., а всього разом 19532,97 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути на його користь із відповідача 17310,0 грн. основної заборгованості, 721,98 грн. інфляційних нарахувань, а також 3% річних у сумі 1500,99 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач у судовому засіданні та наданих суду письмових запереченнях позов не визнала і просила відмовити у його задоволенні повністю, у зв'язку із застосування наслідків спливу строку позовної давності за вимогами позивача. При цьому відповідач зазначила, що договір безвідсоткової позики було укладено і кошти отримано 11.06.2003р., а строк позики складав 95 календарних місяців ( 7 років 11 місяців) та остання мала бути повернута протягом п'яти днів з моменту закінчення наведеного строку, тобто кінцевий строк повернення позики за договором 16.05.2011р. Однак позивач звернувся із позовом лише 14.08.2014р., тобто з пропущенням визначеного законом трирічного строку позовної давності, без обґрунтування поважності його пропущення та без заяви про поновлення позивачу строку позовної давності.

Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.06.2003р. між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником було укладено договір безвідсоткової позики, згідно умов якого позичальник отримав від позикодавця кошти у сумі 25000,0 грн. на строк 95 календарних місяців та із зобов'язанням повернути їх позичальнику протягом п'яти календарних днів з моменту закінчення вказаного строку позики.

При цьому згідно умов наведеного договору, позика мала повертатися шляхом щомісячного утримання позивачем коштів із заробітної плати відповідача.

Отже кінцевий строк повернення відповідачем позивачу всієї суми коштів позики задоговором безвідсоткової позики становить 16.05.2011р.

В матеріалах справи відсутні докази щодо повернення відповідачем у визначений строк позивачу всієї суми коштів позики за договором безвідсоткової позики.

Разом з цим вбачається, що 14.08.2014р. позивач звернувся до суду із наведеним позовом за захистом своїх прав шляхом стягнення заборгованості із відповідача за договором безвідсоткової позики.

В свою чергу положеннями ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже позовна давність за вимогами позивача до відповідача за наведеним позовом складає три роки з 16.05.2011р. по 17.05.2014 року включно.

Таким чином позивач звернувся із вказаним позовом до суду із спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

При цьому суд зазначає, що позивач не заявив клопотання про визнання поважними причини пропущення ним позовної давності, не надав суду докази на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про відсутність поважної причин пропуску позивачем строку позовної давності за його вимогами до відповідача за наведеним позовом.

Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі вищевикладеного суд приймає заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності та приходить до висновку про необхідність відмовити повністю у задоволені позову по справі.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215, ЦПК України, суд,-

ухвалив :

У задоволені позову Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя