Справа №591/6763/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клімашевська І. В.
Номер провадження 22-ц/788/47/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 20 листопада 2014 року

у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради,

про визнання ОСОБА_5 безвісно відсутнім,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 20 листопада 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті заяви.

При цьому зазначає, що через декілька хибних висновків відносно пояснень свідків та наявних доказів про місце проживання ОСОБА_5 місцевий суд у своєму рішенні передчасно висловив критичне ставлення до них та зробив помилковий висновок про намагання заявниці приховати відомості про ОСОБА_5 Вважає, що суд не в праві посилатися як на підставу критичного ставлення до пояснень свідків на бажання заявниці отримати бажане рішення про визнання особи безвісно відсутньою, оскільки подання відповідної заяви у будь-якому випадку свідчить про бажання особи досягти відповідного позитивного результату втіленого у судове рішення. Крім того, зазначає, що відомості про перетинання ОСОБА_5 державного кордону закінчуються останньою за хронологією датою 09 квітня 2013 року, а відомості про його притягнення до адміністративної відповідальності датовані 22 червня 2013 року, а тому, вважає, що обидва докази за датою відповідають унормованому строку його відсутності за місцем проживання більше одного року. Також вказує, що суд не надав належної оцінки здобутому заявницею доказу про відсутність за місцем народження ОСОБА_5будь-яких актових записів про його особу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3- ОСОБА_4, який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи заяву та відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні її заяви, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження безвісної відсутності ОСОБА_5

Колегія суддів вважає висновок суду законним та обґрунтованим.

ОСОБА_3, звертаючись до суду із заявою про визнання її колишнього чоловіка ОСОБА_5 безвісно відсутнім, свої вимоги мотивувала тим, що в квартирі, у якій вона проживає разом із своєю донькою, зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_5, проте ще в грудні 2012 року він пішов з дому, забравши свої речі і на теперішнього часу вона не має жодних відомостей про його місце перебування. На підставі рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19 жовтня 2014 року суду шлюб між ними розірваний. Маючи обмежений дохід вона змушена сплачувати зайві кошти за комунальні послуги, що є невигідним навантаженням на бюджет її сім'ї.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції 02 грудня 2006 року, актовий запис №2453 (а.с.10).

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.80).

Згідно рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19 жовтня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірваний (а.с.6).

З наданої КП «Сумижитло» Сумської міської ради довідки та з довідки адресно-довідкового бюро вбачається, що ОСОБА_5 з 20 квітня 2007 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11,42).

1/3 частина вказаної квартири, в якій мешкає заявниця з донькою належить їй на праві власності, інші частки - матері та сестрі заявниці (а.с.22).

З відповіді реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції від 17 жовтня 2014 року вбачається, що актові записи про смерть чи зміну імені ОСОБА_5 відсутні (а.с.71).

Крім того, за ОСОБА_5 зареєстрований автомобіль ЛУАЗ 969 М, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.69).

Згідно повідомлення ДПІ в м.Сумах ОСОБА_5 значиться на обліку як фізична особа - підприємець, проте, протягом 2013-2014 років податкову звітність в м.Суми не подавав (а.с.95).

З інформації, яку надала суду Державна прикордонна служба, ОСОБА_5 протягом 2013 року п'ять разів перетинав кордон, а саме: 06 лютого 2013 року у пункті пропуску Конотоп здійснив в'їзд на територію України; 14 березня 2013 року у пункті пропуску Ужгород здійснив виїзд за територію України; 23 березня 2013 року у пункті пропуску Краківець здійснив в'їзд на територію України; 07 квітня 2013 року у пункті пропуску Краківець здійснив виїзд за територіюУкраїни; 09 квітня 2013 року у пункті пропуску Рава-Руська здійснив в'їзд на територію України (а.с. 75).

СМВ УМВС України в Сумській області на запит суду першої інстанції повідомив, що ОСОБА_5 в розшуку не перебуває. Однак 22 червня 2013 року на нього в м.Києві складався протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП (перевищеннями водіями т/з встановлених обмежень швидкості руху) (а.с.78).

Апеляційним судом під час слухання справи був направлений запит в УМВС України в Сумській області з проханням надати копію протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та копію постанови про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності.

При вивченні отриманих копій встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. 22 червня 2013 року ОСОБА_5 надав свої анкетні дані, місце реєстрації, номер мобільного телефону НОМЕР_2. За цим номером телефону 06 січня 2015 року апеляційним судом був здійснений дзвінок (а.с.141). Особа повідомила, що вона є ОСОБА_5, зараз він знаходиться на території України, однак завтра виїздить за її межі, однак назву населеного пункту, де саме він знаходиться та куди виїздить, назвати відмовився. ОСОБА_5 було повідомлено про наявність у суді цивільної справи, про дату чергового судового засідання, на що він відповів, що в засідання прибути не зможе через виїзд за межі України.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин та зазначених вище обставин, колегія суддів вважає, що на даний час відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_5 безвісно відсутнім.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України - фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України -у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити також і те, що звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_5 безвісно відсутнім, ОСОБА_3 зазначала про те, що реєстрація у її квартирі колишнього чоловіка тягне за собою нарахування зайвих платежів за комунальні послуги, які є невигідним навантаженням на її сімейний бюджет. Але для вирішення зазначеного питання є інші передбачені законом способи, зокрема звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заявниця не довела обґрунтованості заявлених нею вимог.

Суд першої інстанції належним чином з'ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: