КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/5294/14-ц
Провадження № 2/505/154/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2015 року м. Котовськ

Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Н.В.

при секретарі - Шершун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області , приватного нотаріуса Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КонстантиновоїМарини Василівни та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» із вказаним позовом у якому просила суд поновити їй строк позовної давності для звернення до суду із вказаною позовною заявою; визнати недійсним договір іпотеки трикімнатної квартири, розташованої у АДРЕСА_1 яка є приватною власністю ОСОБА_2 укладений 31.05.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ Комерційний банк «Приватбанк» як іпотеко держателем; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 30.05.2007 року між ОСОБА_4, як позичальницею, з одного боку, і закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», як позикодавцем, з іншого боку, був укладений споживчий кредитний договір.

Крім того, 31.05.2007 року у відповідності до п. 7.3 Кредитного Договору в порядку забезпечення виконання позичальником зобов'язань між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був укладений договір іпотеки трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка є приватною власністю ОСОБА_2

Позивач вважає, що договір іпотеки трикімнатної квартири від 31.05.2007 року не відповідає вимогам діючого на день його укладення законодавства, в зв'язку з чим його слід визнати недійсним з моменту укладення з огляду на наступне.

Позивач вказує, що на час укладання договору іпотеки 31.05.2007 року, окрім інших осіб, в квартирі АДРЕСА_1 проживала вона будучи на той час неповнолітньою зі своїми батьками, - ОСОБА_5 та ОСОБА_2, на той час позивачу було 15 років.

На думку позивача, договір іпотеки від 31.05.2007 року був укладений без дозволу органу опіки та піклування і безумовно порушив її житлові права як неповнолітньої особи.

Як вказує позивач, відповідно до ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню, або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, обмін, відчуження житла. зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2, яка уклала договір іпотеки, є її матір'ю, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 10 листопада 1991 року Котовським міським відділом ЗАГС Одеської області, актовий запис № 612.

На думку позивача, під час укладання договору іпотеки (житлової нерухомості) порушено її право як неповнолітньої дитини, а саме не отримано дозвіл органу опіки та піклування на укладання договору іпотеки, так як вказаний договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивач вважає, що при посвідченні договору іпотеки нотаріус в повній мірі не з'ясувала наявність у ОСОБА_2 неповнолітніх дітей, а так як на час укладення договору не було згоди органу опіки - та піклування, тому були порушені її права як неповнолітньої дитини.

Позивача зауважила, що на даний час в цій квартирі проживає разом з нею її малолітня дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що доводиться відповідною довідкою приватного підприємства «На-добробут» у матеріалах заяви.

Позивач вказує, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Нарешті позивач вважає, що укладаючи договір іпотеки відповідачем ОСОБА_2 порушено вимоги ч. 6 ст. 203 ЦК України, а саме правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тобто за ствердженнями позивача, ОСОБА_2, будучи її матір'ю - на момент укладення договору неповнолітньої дитини, уклала договір іпотеки, який суперечить її житловим правам та інтересам як неповнолітньої, а тому є нікчемним з моменту його укладання.

Позивач наводить, що про оспорюваний договір іпотеки є недійним їй стало відомо влітку 2014 року, що є безумовно поважною причиною пропуску строку для подачі даного позову і підставою для поновлення строку для звернення до суду.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином, про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями в матеріалах справи.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи судом була повідомлена належним чином, надала до суду письмові заперечення щодо позову. Зауважила, що законність оспорюванного договору іпотеки від 31.05.2007 року двічі була перевірена Котовським міськрайонним судом Одеської області, що в свою чергу підтверджується рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.07.2014р. та рішенням Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.10.2014р., копії яких додаються. При цьому, вказані судові рішення на сьогодні не скасовані, а від так вони створюють преюдиціальний характер і обов'язково повинні враховуватись судом при вирішенні спірних правовідносин по справі № 5294/14ц. Окрім вказаного відповідачем заявлено вимогу для застосування строку позовної давності для вказаних вимог позивача.

Представник органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області Туркевич О.М. у судовому засіданні не мала заперечень щодо позову надала до суду висновок органу опіки та піклування № 282 від 03.02.2015 року щодо доцільності задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійним.

Представник приватного нотаріуса Котовського міського нотаріального округу - ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на законність дій нотаріуса при посвідченні 30.05.2007 року договору іпотеки між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 оскільки нотаріусом було додержано усі вимог чинного законодавства, надав на підтвердження своїх доводів до суду копії: згоди ОСОБА_5 на укладання договору іпотеки довідку про склад родини від 24.05.2007 року, згідно якого у квартирі АДРЕСА_1 окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_11 ніхто не проживає. Також просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності, та у зв'язку із його пропуском без поважних підставі - відмовити у задоволенні позову.

Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів по справі, враховуючи відсутність відповідних заперечень, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачем, що не з'явилися.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд, розглянувши й дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4 30.05.2007 року уклали кредитний договір №ODKTGA00000192. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40000.00 доларів США строком до 30.05.2017 року, а позичальник зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 31.05.2007 року уклали договір іпотеки № ODKTGA00000192, згідно з п. 33.3 якого договору іпотеки ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 69.60, житловою площею 46.10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу.

Як вказав у свої заперечення відповідач, свої зобов'язання за кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_4 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Згідно зі статями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

ОСОБА_4 як позичальник не виконувала належним чином обов'язків покладених на неї відповідно до умов кредитного договору та не погашала заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 69.60, житловою площею 46.10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк»

Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.07.2014 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» стосовно виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 з квартири загальною площею 69.60, житловою площею 46.10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014р. касаційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено, рішення апеляційного суду Одеської області залишено в силі.

Вказані вище судові рішення на день розгляду справи не оскаржені та не скасовані, відомостей при цьому позивачем до суду не надано, при цьому вказані рішення враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин по даній справі.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 124 Конституції України закріплено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім того, згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Тобто, передумовою виникнення прав та обов'язків за іпотечним договором є наявність основного зобов'язання.

Щодо посилань позивача на ту обставину, що на даний час у вказаній квартирі проживає вона із малолітньою дочкою.

Згідно до п. 14 договору іпотеки від 31.05.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 з моменту набрання чинності цього договору, іпотекодавець має право відчужувати, передавати в наступну іпотеку, оренду, лізинг, у спільну діяльність, у позичку іншим особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися предметом іпотеки тільки за письмовою згодою іпотеко держателя - ПАТ КБ «Приватбанк».

Тому враховуючи, що іпотекодержатель ПАТ КБ «Приватбанк» не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, суд вважає, що реєстрація малолітньої ОСОБА_12 13.12.2012 року у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору.

На момент укладення договору іпотеки 31.05.2007 року, ОСОБА_2 було надано довідку з ПП «Восход-Ч» про склад сім'ї та реєстрацію № 299 від 24.05.2007 року (а.с.36) з якої вбачається, що момент укладення договору іпотеки разом з ОСОБА_2 проживав тільки її чоловік - ОСОБА_5.

Також ОСОБА_5 надав згоду на укладання договору іпотеки на майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності, яка зареєстрована в реєстрі за № 1065 (а.с.35).

Також до позовної заяви позивачем додано довідку № 193 від 28.07.2014 року ДП «На-Добробут-2», щодо проживання та реєстрації ОСОБА_6.

Але позивачем та його представником не надано до суду відомостей щодо визнання довідки ПП «Восход-Ч» від 24.05.2007 року недійною, або відомостей щодо внесення до єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєний злочин з приводу надання недостовірних даних.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1, 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, які передбачають, що

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред'явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивач про порушення свого права мала та повинна була дізнатися 20 жовтня 2009 року на момент досягнення повноліття, оскільки як стверджує постійно проживала у вказаній квартирі.

Проте, з позовом до суду, позивач звернулася 11 грудня 2014 року.

Представник позивача зазначав, що позивач була не обізнана про існування договору іпотеки який на даний час обмежує її житлові права.

Судом достовірно встановлено, що про існування договору іпотеки позивач знала, оскільки ще 19 грудня 2011 року після досягнення позивачем повноліття, рішенням Котовського міськрайонного суду за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, за участю третьої особи ОСОБА_4, Котовський РВ ГУДМС було звернуто стягнення на предмет іпотеки, та відмовлено у частині позову про виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів.

Сплив строку позовної давності у 3 року є очевидним.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Між тим, суд, дослідивши обставини та докази надані позивачем на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, з врахуванням всіх обставин на які посилалася представник позивача у судовому засіданні, не знаходить підстав для визнання поважними причин пропущення строку позовної давності, оскільки судом не встановлено об'єктивних підстав та обставин, які перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду з позовом.

Стаття 262 ЦК України встановлює, що зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив представник відповідача, а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знаходить.

Керуючись вимогами ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб- Органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області , приватного нотаріуса Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити за спливом позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк апеляційної скарги.

Особа яка не була присутня у судовому засіданні при оголошені рішення може оскаржити його в 10 денний строк з дня отримання його копії.

Суддя: Н.В. Бондаренко