КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1306/14-ц
Провадження №2/319/104/2015
З А О Ч Н Е - Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2015 року смт Куйбишеве
Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Мальованого В.О.,
при секретарі Синяковій О.І.
за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Куйбишеве цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу, -
10 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення боргу в сумі 100 000 грн.. Позивач послався на те, що 17 листопада 2011 року він за письмовою розпискою передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 120 000грн., а 17 лютого 2012 року ще 30 000грн. Останній зобов'язався повернути запозичені кошти, але до теперішнього часу повернув грошові кошти в сумі 50 000 грн. Подальше погашення заборгованості відповідач не здійснює. За таких обставин ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом.
В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з"явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною розпискою.
Позивач у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, повідомив про те, що підтримує заявлені вимоги у повному обсязі. Прохав розглянути справу без його участі, в разі повторної неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення.
Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача ОСОБА_1
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений згідно ч.5 ст.74 ЦПК України, що підтверджується поштовими повідомленнями, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався.
Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи.
Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, з"ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
17 листопада 2011 року ОСОБА_1 передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 120 000 грн., а останній зобов'язався повернути вказані грошові кошти через 5 місяців, тобто 17 квітня 2012 року.
17 лютого 2012 року ОСОБА_1 передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30 000 грн., загальна сума позики складає 150 000грн., що підтверджується копією відповідної розписки.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2011 року відповідачем ОСОБА_2 було надано розписку про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 120 000 грн., та 17 лютого 2012 року про отримання ним від позивача ще 30 000грн., загальна сума грошових коштів складає 150 000грн.
Частина друга ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.
Відповідно до ч.3 ст.251 ЦК України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Зі змісту розписки від 17 листопада 2011 року вбачається, що строк настання виконання зобов'язання сторонами обумовлений і настає 17 квітня 2012 року.
Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Разом з цим, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.
В рахунок погашення позики позичальник ОСОБА_2 повертав грошові кошти позикодавцеві ОСОБА_1 - 07 грудня 2012 року в сумі 30 000грн. та 16 січня 2013 року в сумі 20 000грн., що підтверджується відповідними записами на розписці від 17 листопада 2011 року.
Залишок грошових коштів, які підляють поверненню за договором позики склав 100 000 гривень.
Починаючи з червня 2014 року ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення запозичених грошових коштів, але останній від повернення позики ухиляється.
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачами надано на підтвердження позовних вимог письмову розписку, яка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем грошей належних позивачу. Оригінал розписки як доказ наявності боргу ОСОБА_2 знаходиться у позикодавця на руках. Наявність оригіналу розписки свідчить про наявність невиконаного зобов'язання. За встановлених обставин та наведених підстав суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в розмірі 1000 грн. 00 коп. - сума сплаченого судового збору.
На підставі викладеного, керуючись стст.526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, стст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2) суму боргу за договором позики, що складає 100 000 ( сто тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) - судовий збір в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
У разі відмови в перегляді заочного рішення, рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.О. Мальований