У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що згідно заповіту він після смерті батька є спадкоємцем земельної ділянки площею 522 кв. м, переданої для ведення садівництва, розташованої на території садового товариства «Ручеек» в с. Вороніна м. Полтави.

Для одержання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до нотаріальної контори, але отримав відмову у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності земельної ділянки за померлим та кадастрового номера.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати право власності на вищевказану земельну ділянку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спадкоємцями за заповітом є позивач та ОСОБА_3, яка до участі у справі в якості сторони залучена не була, а позивачем не було надано доказів на підтвердження порушення або оспорювання його прав з боку відповідача - Полтавської міської ради.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова