УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Гончара В.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року та від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» звернулось до суду з позовом та, збільшивши позовні вимоги, просило стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 2 369 514 грн 60 коп. заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 19 травня 2011 року між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_6 укладено договір, за яким банк надав відповідачу 680 000 грн кредиту зі сплатою 22,5 % річних, одноразовою виплатою комісії у розмірі 2,99 %, зі строком повернення коштів до 18 травня 2018 року.

На забезпечення виконання цих зобов'язань у цей же день між банком та ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 укладено договори поруки, за якими відповідачі зобов'язалися нести відповідальність за виконання боржником зобов'язань за договором кредиту.

ОСОБА_7 не виконав взяті на себе зобов'язання внаслідок чого утворився борг і позивач звертався до позичальника та поручителів із вимогами достроково погасити борг, які не були виконані.

Станом на 11 лютого 2013 року сума боргу складає 1 315 835 грн 40 коп., а відповідно до заяви про збільшення позовних вимог станом на 24 лютого 2014 року сума боргу складає 2 369 514 грн 60 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року та від 20 січня 2015 року, позов задоволено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані ст. ст. 553, 554 ЦК України, оскільки законом та договором не передбачено можливості стягнення суми боргу з поручителів та боржника солідарно за окремими договорами поруки, а також судових витрат.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню та враховуючи, що при розгляді справи виявлено порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судових рішень на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позичальник не виконав своїх зобов'язань за договором кредиту, в результаті чого утворився борг, тому він вправі вимагати дострокового виконання зобов'язань та стягнення боргу за рахунок боржника і поручителів у солідарному порядку.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 19 травня 2011 року між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_6 укладено договір кредиту, за яким банк надав, а відповідач отримав 680 000 грн та зобов'язався повернути їх щомісячними платежами до 18 травня 2018 року та сплатити 22,5 % річних за користування коштами та 2,99 % комісії одноразовим платежем.

На забезпечення виконання умов договору між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладено договори поруки, за яким поручителі зобов'язались відповідати за невиконання позичальником своїх зобов'язань.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 13 січня 2012 року утворився борг у розмірі 744 838 грн 12 коп., тому 17 січня 2012 року банк направив відповідачам вимогу про дострокове виконання зобов'язань.

Однак вимога не була виконана і станом на 24 лютого 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2 369 514 грн 60 коп., з яких: борг за кредитом - 655 712 грн, борг за відсотками - 368 984 грн 10 коп., пеня за несплачені у строк платежі по погашенню кредиту - 344 818 грн 50 коп.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (ст. 526, п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи про те, що між банком і відповідачами виникли відносини за договорами кредиту та поруки, які мають виконуватись належним чином, як передбачено ст. 526 ЦК України.

Боржник не виконав узяті на себе зобов'язання за договором кредиту внаслідок чого утворився борг, тому кредитор набув право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі (п. 6.2 кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повноти з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, і встановивши, що банк направляв боржнику та поручителям вимогу про дострокове погашення заборгованості, не перевірив, чи не є це односторонньою відмовою банку від зобов'язання, зміною строку його виконання та чи не тягне це за собою припинення зобов'язання (п. 1 ч. 1 ст. 611, ст. 615 ЦК України) і припинення поруки.

Не врахував вимог ст. 559 ЦК України та не перевірив, чи не припиняє поруку направлення банком вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, не перевірив, чи змінив він у такому випадку строк виконання основного зобов'язання та чи дотримано позивачем строки для пред'явлення позову до поручителів, не надав цим обставинам відповідної оцінки, зробив передчасний висновок про стягнення боргу солідарно з боржника та поручителів, не перевірив відповідність такого висновку позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 та від 24 вересня 2014 року № 6-106цс14.

Крім того, вирішуючи питання про стягнення пені, суд першої інстанції не перевірив доводів представника відповідача про те, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, не перевірив правильність її розрахунку.

Разом із цим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, не врахував, що ст. 88 ЦПК України не передбачено солідарного обов'язку боржника та поручителів зі сплати судового збору, а отже, не встановив, у якій частині кожний із них повинен відшкодувати ці витрати, ухвалив рішення про задоволення позову з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та залишив його без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року та від 20 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року та від 20 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін В.П. Гончар С.О. Карпенко В.О. Савченко