Справа № 466/108/14 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/1552/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" - Качора С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПП "Виробничо-торгівельної компанії "Львівські солодощі" на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП "ВТК "Львівські солодощі" про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП "Виробничо-торгівельна компанія "Львівські солодощі" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" заборгованість за кредитним договором №IKIPG3.73124.001 від 30.11.2012 р. у розмірі 804 055,92 грн. (вісімсот чотири тисячі п'ятдесят п'ять гривень 92 копійки).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП "Виробничо-торгівельна компанія "Львівські солодощі" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" судовий збір в розмірі 3 441,00 грн. (три тисячі чотириста сорок одна гривня, 00 копійок".

Рішення суду оскаржило ПП "ВТК "Львівські солодощі". Зазначає, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення із скаржника як солідарного боржника суми пені в розмірі 28 253,64 грн. та просить його скасувати. Вказує, що сума пені нарахована понад терміни встановлені п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, відповідно до якої позовна давніть в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), тобто судом першої інстанції задоволено позовні вимоги про стягнення пені понад терміни, що визначені в ЦК України. Крім того, зазначає, що розмір пені не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки НБУ.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник ПП "ВТК "Львівські солодощі" в судове засідання не з"явилися, хоча належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України про час і місце розгляду справи були повідомлені (а.с.138-140), від відповідача ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак колегія суддів таке відхиляє як необґрунтоване. Тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 30.11.2012 року між ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № IKIPG3.73124.001, згідно з умовами якого банк надав відповідачу ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 755 000,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 18% річних з кінцевим терміном повернення 29.11.2027 року /а.с.6-8/.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору станом на 18.12.2013 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі - 804 055,92 грн., з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту - 733 101,26 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 4 199,22 грн., поточна заборгованість за процентами - 6 236,94 грн., прострочена заборгованість за процентами - 27 734,86 грн., заборгованість по комісії - 4 530 грн. та пеня - 28 253, 64 грн., що стверджується розрахунком /а.с. 3-4/.

Відповідно до п. 6.3. Кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії Банк нараховує Позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення/а.с. 6-8/.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов"язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, що передбачено Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці). Отже, на фізичних осіб такі обмеження не розповсюджуються.

Таким чином, доводи апелянта, щодо неправомірного нарахування пені не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається, з розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи /а.с. 3-5/, пеня нарахована за період з 12.02.2013 року по 18.12.2013 року, тобто в межах строку, який визначений кредитним договором та не порушує вимоги ч. 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України. Оскільки, позичальником являється фізична особа (ОСОБА_4), в такому випадку п. 6 ст. 232 ГК України на який посилається апелянт не застосовується.

Для забезпечення виконання зобов'язання по вищевказаному кредитному договору 30.11.2012 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №РХ029031.73130.001 /а.с. 23/.

Крім того, між позивачем та ПП "Виробничо-торгівельна компанія "Львівські солодощі" укладено договір поруки №РХ029031.73191.01 від 30.11.2012 року /а.с. 24/.

Згідно з умовами Договорів поруки відповідачі зобов"язувались перед Банком солідарно відповідати за зобов"язаннями ОСОБА_4, які виникають з умов кредитного договору (а.с. 23-24).

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що ч.1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.3 ст.554 ЦК України особи які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто із змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного і того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями. Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Отже стягуючи з боржника і двох поручителів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, районний суд не звернув увагу на те, що в даному випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності, оскільки відсутня їх спільна порука, так як укладено два окремих договори поруки. Відповідно до норм законодавства у такому випадку кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники. Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" та стягнення солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" заборгованості за кредитним договором №IKIPG3.73124.001 від 30.11.2012 року у розмірі 804 055,92 грн.; стягнення солідарно з ОСОБА_4 і ПП "Виробничо-торгівельна компанія "Львівські солодощі" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" заборгованості за кредитним договором №№IKIPG3.73124.001 від 30.11.2012 року у розмірі 804 055,92 грн.

У частині покладення на відповідачів солідарної відповідальності за судові витрати у справі також погодитися не можна, оскільки відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

За відсутності таких умов, рішення в зазначеній частині слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП "Виробничо-торгівельна компанія "Львівські солодощі" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" судовий збір у розмірі по 1147,00 грн. з кожного.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ПП "Виробничо-торгівельної компанії "Львівські солодощі" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП "Виробничо-торгівельна компанія "Львівські солодощі" про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" заборгованість за кредитним договором №IKIPG3.73124.001 від 30.11.2012 року у розмірі 804 055,92 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 і ПП "Виробничо-торгівельна компанія "Львівські солодощі" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" заборгованість за кредитним договором №№IKIPG3.73124.001 від 30.11.2012 року у розмірі 804 055,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП "Виробничо-торгівельна компанія "Львівські солодощі" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" судовий збір у розмірі по 1147,00 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська