Справа № 383/1546/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді - Фур І.П.,

при секретарі - Одінцовій Н.Г.,

з участю:

представника позивачів - ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судового засідання Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, зобов'язання надати ключі від будинку та усунення перешкод у користуванні будинком,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_5, ОСОБА_6 вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1; зобов'язання ОСОБА_5 надати позивачам ключі від замків дверей даного будинку та не чинити перешкоди в користуванні будинком.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що 12.09.1998 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Бобринецького району Кіровоградської області, а/з №54. У жовтні 2000 року позивачі, вселилися за згодою власника будинку ОСОБА_6 у будинок АДРЕСА_1 як члени сім'ї ОСОБА_5 За адресою вказаного будинку відповідачі мали зареєстроване місце нашого проживання. Також позивачі зазначають, що ОСОБА_6 в даному будинку ніколи не проживала, зареєстрована та проживає в іншому місці. З її згоди сторони по справі в указаному будинку здійснили ремонтно-будівельні роботи. Належні сторонам спільні кошти вони вкладали в покращення будинку тому, що ОСОБА_6 зробила на обох заповіт на вказаний будинок, по 1/2 частині. В 2014 р. подружні стосунки між позивачем і відповідачем припинені. Позивачка продовжувала проживати у будинку АДРЕСА_1, проти чого власник будинку ОСОБА_6, не заперечувала. У квітні 2014 року ОСОБА_5 вигнав позивачів по справі з будинку, змінив замок та не дає їм користуватись даним будинком. Тому позивачі вимушені звернутися до суду.

Позивачі та відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві, також, зазначила, що той факт, що позивачі не проживали з власницею будинку ОСОБА_6, яка є матір'ю колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_5 не впливає на статус позивачів як членів сім'ї власника.

Представник відповідачів заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що власницею спірного будинку є ОСОБА_6, яка живе в будинку за іншою адресою, ОСОБА_6 з позивачами у будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживала, спільного господарства з ними не вела, що підтверджується обставинами позовної заяви і тому позивачі не можуть вважатися членами сім'ї власника будинку і правові підстави для вселення позивачів у спірний будинок відсутні.

Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

12 вересня 1998 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 01.03.2000 року, серія НОМЕР_1 (а.с. 8).

Згідно довідки, виданої Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області, 29.09.2014 року ОСОБА_3 звернулась до Бобринецького РВ УМВС України в Кіровоградській області з письмовою заявою про те, що її чоловік ОСОБА_5 вчинив сімейну сварку, під час якої вигнав її з дому (а.с.9).

Згідно рішення суду від 19.11.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано.

Згідно відміток у паспортах позивачів особи зареєстровані за адресою АДРЕСА_1.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Право на користування жилим приміщенням членів сім'ї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обов'язки членів сім'ї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обов'язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вже вказував суд статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

В судовому засіданні встановлено, що власником будинку по АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_6, з відповідачкою позивачі разом ніколи не жили і спільного господарства не вели.

Враховуючи, те що відповідно до вимог ЖК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є членами сімї власника будинку, а саме ОСОБА_6, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 64, 156, ЖК України, ст. ст. 15 10,11,60, 88, 174, 213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, зобов'язання надати ключі від будинку та усунення перешкод у користуванні будинком - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області через Бобринецький районний суд Кіровоградської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення суду мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.П. Фур