Провадження № 22-ц/773/85/15 Категорія: 19 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

з участю:

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2014 року позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Національної академії внутрішніх справ 28695,58 грн. витрат на навчання та 287 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач в період навчання перебувала на державному забезпеченні, проходила службу слідчим відділення розслідування економічних злочинів слідчого відділу Луцького МВ УМВС України у Волинській області та була звільнена зі служби за власним бажанням, не відпрацювавши, при цьому, встановлений трьохрічний термін. Таким чином, відповідач зобов'язана відшкодувати витрати, понесені державою на її навчання.

В судовому засіданні відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задоволити, представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча позивач у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це відповідає наявним в матеріалах справи доказам, яким суд дав правильну оцінку, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Київського національного університету внутрішніх справ від 21 липня 2007 року № 655 була зарахована на навчання на 1 курс Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю "Правознавство" з 01 вересня 2007 року (а.с. 22).

Також із матеріалів справи убачається, що 04 грудня 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора університету з одного боку, Головним управління УМВС України у Волинській області в особі начальника УМВС та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № Вл-1 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (далі - договір), що стверджується наданою позивачем копією такого договору(а.с. 8-9). Відповідно до умов вказаного договору відповідач навчалася за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання зобов'язувалася відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання.

Відповідно до наказу НАВС від 17 червня 2011 року № 463 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору ОСОБА_1 була направлена для подальшого проходження служби в УМВС України у Волинській області.

Таким чином, навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця.

Стаття 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17 січня 2002 року гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником.

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 6, 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання.

Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року за № 992 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням".

Указом Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними.

Порядок відшкодування курсантами та випускниками витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (далі - Порядок), затверджено Постановою КМ України від 01 березня 2007 року № 313. Згідно з цим Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС (п. 2), відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Колегія суддів приходить до висновку, що наявність або відсутність нормативно-правових актів міністерств та відомств, які встановлюють саме порядок відшкодування випускниками вищих навчальних закладів вартості навчання, не звільняє відповідача від встановленого вищевказаним Законом, Порядком працевлаштування та Указом Президента № 77/96 від 23 січня 1996 року обов'язку з відшкодування державному бюджету вартості його навчання з урахуванням тієї обставини, що вона не відпрацювала встановленого трьохрічного строку в УМВС України у Волинській області, звідки звільнена за власним бажанням.

Згідно наданого позивачем розрахунку витрати, пов'язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі - університеті, становлять 28695,58 грн. Сума розрахунку витрат підтверджується наданими позивачем відомостями, де підписана відповідач особисто.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач не надав суду належних доказів щодо розміру витрат, оскільки такі розрахунки витрат містяться в матеріалах справи (а.с.11-19), а сама відповідач та її представник всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надали суду будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень та не спростували надані позивачем докази.

Згідно договору про підготовку фахівця (а.с. 8-9) особа, яка не виконала взятих на себе зобов'язань, відшкодовує витрати, понесені на її навчання. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, позивач вправі звернутися з позовом про стягнення понесених витрат на навчання відповідача, оскільки відповідач добровільно не виконала умови укладеного договору про підготовку фахівця.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами і правові норми, що їх регулюють, дав належну оцінку наданим та зібраним доказам по справі та задовольнив вимогу позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: