Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/4984/14-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 54 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С. суддів Коломієць О.С., Зарицької Г.В.. з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Прикарпатзахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів, третя особа - професійна спілка працівників ЛВДС «Новоград-Волинський» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Прикарпатзахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, вимоги якого неодноразово збільшував, та остаточно просив визнати звільнення незаконним, поновити на роботі на посаді охоронника, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.12.2014 року по 20.03.2015 року в сумі 24837 грн. та моральну шкоду у сумі 30000 грн.. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що його незаконно звільнили з роботи на підставі наказу №110-ЗВ від 08.12.2014 року за п. 1 ст.40 КЗпП України, оскільки відповідачем порушено вимоги ст.ст.42 та 49-2 КЗпП України. Зазначив, що у нього на утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей та дружина, він був єдиним працюючим в сім'ї, а отже мав переважне право залишення на роботі. Крім того, згоди профспілкового комітету на вивільнення працівників на час звільнення не було. У встановленому законом порядку йому не було запропоновано наявні на підприємстві вакантні посади, які він за своїм фахом міг займати, чим порушено вимоги ст.40 КЗпП України. Вважає, що роботодавець віднісся до нього упереджено, оскільки він звертався із заявами до адміністрації у зв'язку із порушеннями порядку звільнення працівників у зв'язку із скороченням чисельності штату. Враховуючи викладені обставини, вважає, що звільнення було неправомірним, внаслідок чого він був позбавлений можливості забезпечувати належним чином свою сім'ю, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення з роботи ОСОБА_1 Позивача поновлено на роботі на посаді охоронника ЛВДС «Новоград-Волинський» ДП «Прикарпатзахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів та стягнуто на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.12.2014 року по 20.03.2015 року в сумі 7638, 48 грн., а також 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці.

Частиною 3 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що під час розгляду спорів про звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в реорганізації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.05.2013року працював охоронником ЛВДС «Новоград-Волинський» ДП «Прикарпатзахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів на підставі наказу № 11-ПР-1341 від 22.05.2013 року (а.с.7).

Наказом № 465 від 02.10.2014 року внесено зміни у штатний розпис у зв'язку з реорганізацією служби захисту ДП «Прикарпатзахідтранс» внаслідок підписання договору з підрядною організацією ТОВ «Ріккона» щодо надання послуг для забезпечення охорони об'єктів та МНПП, шляхом виведення із штату працівників із 08.12.2014 року. Зокрема, із штату ЛВДС «Новоград-Волинський» виведено посади: старший охоронник 5 розряду - 3 одиниці; охоронник 4 розряду - 11 одиниць; водій автотранспортних засобів 4 розряду - 15 одиниць; начальник охорони об'єкту; охоронник 3 розряду - 23 одиниці (а.с.37-39).

03 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було надіслано попередження про майбутнє звільнення із посади за п.1 ст. 40 КЗпП України, з яким позивач ознайомився особисто 06 жовтня 2014 року (а.с.40).

Наказом №110-ЗВ від 08.12.2014 року ОСОБА_1 звільнено із роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності працівників, пов'язаним із реорганізацією підприємства.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.14,120-148), на час звільнення позивача з роботи на підприємстві були вакантні посади, а саме: начальник відділу ППБ і ОП, радник, інженер 1 категорії відділу експлуатації МНПП, провідний інженер відділу капітального будівництва, оператор котельні дільниці ОІРЕО ЛВДВС - 5С, обхідник ліній АРС ЛВДВС «Дубриничі», машиніст насосних установок АРС ЛВДВС «Дубриничі». Незважаючи на те, що позивач за своєю освітою та кваліфікацією міг працювати на посаді оператора котельні дільниці ОІРЕО ЛВДВС - 5С, обхідника ліній АРС ЛВДВС «Дубриничі», машиніста насосних установок АРС ЛВДВС «Дубриничі», позивачу не були запропоновані названі вакансії, що не заперечується самим відповідачем.

Посилання відповідача на те, що згадані вакантні посади не пропонувались ОСОБА_1 у зв'язку із територіальною віддаленістю робочих місць від місця проживання ОСОБА_1, є неспроможними. Так, роботодавець відповідно до вимог трудового законодавства зобов'язаний до звільнення працівника запропонувати усі вакантні посади на підприємстві, а працівник має право погодитись на них або відмовитись.

Крім того, згода профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника мобільної групи служби безпеки ЛВДС «Новоград-Волинський» була надана лише на вимогу суду 15.02.2015 року (а.с.101).

Враховуючи наведене, роботодавцем був порушений порядок звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України, тому суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Проте, вирішуючи питання про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, місцевий суд припустився помилки щодо обрахування початку перебігу даного терміну. Відповідно до наданих апелянтом письмових доказів (а.с. 239-242) 08.12.2014 року був останнім днем роботи позивача. Цей день був протабельований і увійшов у розрахунковий період, за який ОСОБА_1 отримав заробітну плату. Тому рішення у цій частині слід змінити, стягнувши на користь позивача 7 532, 39 грн. /7638,48 грн.-106,09 грн./ середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2014 року по 20.03.2015 року».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Прикарпатзахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року в частині вирішення спору щодо стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу змінити, виклавши абзац 4 резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути з Дочірнього підприємства «Прикарпатзахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів на користь ОСОБА_1 7 532, 39 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2014 року по 20.03.2015 року».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді: