РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Київський районний суд м.Харкова

в складі: головуючого - судді Божко В.В.

за участю секретаря Андрющенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2014 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного Управління Державної казначейської служби України в Харківській області, у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 86 445 євро та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.08.1998 року його автомобіль «Джип-Черокі» р.н. НОМЕР_2 був вилучений інспекцією ДПС УДАІ ГУМВС України в Харківській області як такий, що знаходиться у розшуку. Автомобіль був поставлений на штраф майданчик і 13.11.1998 року отриманий старшим слідчим по ОВС СУ УМВС України в Харківській області Харченко Д.Б., подальша доля автомобіля позивачу невідома. Вважає, що незаконними діями співробітників УМВС України йому спричинена шкода, яку оцінює у розмірі 86 445 євро, що складається з вартості зниклого автомобіля та орендної плати за користування автомобілем. Крім того, просить відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., яка полягає у неправомірному вилученні автомобіля, його глибоких стражданнях, відсутності можливості користуватися автомобілем протягом 16 років.

Позивач, його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача, будучи допитаним в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечував, надавши суду письмові заперечення, при цьому пояснив, що позовні вимоги є суперечливими і такими, що не мають чіткого законодавчого обґрунтування та позов подано до неналежного відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

18 жовтня 1995 р. в автосалоні по вул. Шевченко в м. Харкові позивачем було придбано автомобіль «Джип-Черокі», 1992 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузову НОМЕР_4, який 18.10.1995 р. пройшов реєстрацію в органах ДАІ, що підтверджується обліковою карткою ТЗ № НОМЕР_3.

27.08.1998 р. інспекцією ДПС УДАІ ГУМВС України в Харківській області був вилучений автомобіль позивача, як такий, що знаходиться у розшуку.

Після звернення до УМВСУ в Харківській області з даного приводу, позивачу повідомили, що вилучення автомобілю здійснено за усним наказом старшого слідчого по ОВС СУ УМВСУ в Харківській області Харченко Д.Б., після чого автомобіль було доставлено на штрафний майданчик МЧФ «АГАВА» м. Дергачі.

З відповіді УДАІ УМВСУ в Харківській області вбачається, що станом на 30.10.10998 р. автомобіль в розшуку не значиться.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ч.3, 60 ч.1,4 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2013 року, відмовлено задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Харківській області про відшкодування збитків та моральної шкоди, відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.10.2013 р., рішення суду від 27.08.2013 р. залишено без змін (а.с.9-13).

Зазначеним рішенням суду встановлено наступне. 19 серпня 2003 року слідчим Харківського РВ УМВС України в Харківській області Кондратюком С.А. було порушено кримінальну справу за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою особистим майном ОСОБА_1 - автомобілем «Джип Черокі» за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 143 КК України. Постановою слідчого від 09.09.2003 року позивача визнано потерпілим по кримінальній справі. Особу, яка скоїла злочин не встановлено, провадження у справі у зв'язку з цим зупинено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2013 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 17.04.2013 року, якими позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі ГУ ДКС України в Харківській області, ГУМВС України в Харківській області, треті особи Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Харківській області та прокуратура Московського району м. Харкова, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином залишені без задоволення з тих підстав, що відсутній закон, який регульовує порядок відшкодування такої шкоди.

Звертаючись з позовом до суду про відшкодування шкоди ОСОБА_1 зазначає, що шкода спричинена йому внаслідок неправомірних дій працівників ГУМВС України в Харківській області.

Статтею 56 Конституції Країни передбачено, що кожна особа має право на відшкодування на рахунок держави моральної та майнової шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими та службовими особами при виконанні ними своїх повноважень.

Підставою позовних вимог про відшкодування збитків позивача вказує норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в яких зазначено, що «право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом».

Аналізуючи наведені позивачем доводи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею другою даного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Суду під час розгляду справи не надано об'єктивних даних, що позивач має право на відшкодування шкоди з боку відповідача згідно вимог Закону України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовуються вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Відповідно до ч.2 цієї статті умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом.

Відповідно до ч.2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п. 8 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області не має відповідних бюджетних призначень, а тому відсутній рахунок, з якого можливе відшкодування шкоди позивачу.

Відповідне п.1 ст. 25 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Територіальні органи Державної казначейської служби України не мають повноважень на відшкодування моральної чи матеріальної шкоди з державного бюджету України.

Згідно ст. 4 відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідальність заподіювача моральної шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Пункт 2 статті 1167 Цивільного Кодексу України містить перелік випадків цивільно-правової відповідальності заподіювача незалежно від його вини, до яких не відноситься підстава відповідальності за завдану моральну шкоду позивачу, вказану їм в своїй позовній заяві.

Крім цього, Цивільний кодекс передбачає загальні підстави відшкодування заподіяної особі моральної шкоди. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною 2 статті 1167.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. Його елементами є: протиправна поведінка правопорушника; вина (винний характер дій) правопорушника; безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою правопорушника; шкода правам чи охоронюваним законом інтересам осіб, постраждалих дій правопорушника.

Позивачем не доведено, що заподіяна йому моральна шкода в розмірі 100 000 грн. стала наслідком саме дій чи бездіяльності ГУМВСУ в Харківській області та відсутній причинний зв'язок між діями ГУМВС України в Харківській області та збитками, заподіяними позивачу.

Для вирішення питання про притягнення особи до відповідальності на підставі Цивільного кодексу України, обов'язково необхідно встановити наявність всіх вищевказаних елементів цивільного правопорушення, а в даному випадку відсутність причинного зв'язку, вини та недоведеність інших елементів складу цивільного правопорушення виключає можливість притягнення відповідача до матеріальної відповідальності. Підстав для відшкодування моральної шкоди згідно вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» судом під час розгляду даної справи також не встановлено.

Таким чином вимога позивача щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди з Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області є такою, що не підлягає задоволенню, а тому суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 203, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 7, 23, 25 БК України, ст. 1167, 1177 ЦК України, ст. 56, 95 Конституцією України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення моральної та матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий -