Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бородіні А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права користування квартирою, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права користування квартирою посилаючись на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 28.10.2014 року. Він є співвласником квартири АДРЕСА_1. Відповідач під час шлюбу була членом сім»ї позивача і проживала разом з ним, а тому набула право користування житлом. Оскільки на даний момент шлюб між ним та відповідачем розірвано, відповідач перестала бути членом сім»ї позивача, а відповідно втрачає право користування житлом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просять суд припинити право користування ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує, оскільки в спірній квартирі вона не проживає з липня 2014 року, на користування в ній не претендує, але їй нема де зареєструватись.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частках, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.6).

В спірній квартирі, згідно даних форми № 3, зареєстровано 6 осіб, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.7).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2014 року шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується копією рішення (а.с.4).

Наполягаючи на позові позивач та його представник пояснили, що відповідач втрачає право користування спірною квартирою, оскільки не є членом сім»ї співвласника та обґрунтовує свої вимоги п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України.

Але з даною позицією позивача суд в повній мірі не погоджується.

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За приписами ч.1 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України, члені сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Так, дійсно необхідно погодитись, що право користування на спірну квартиру відповідач набула відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, як член сем»ї співвласника житла.

Але, на дані право відносини також розповсюджуються норми Житлового кодексу України.

Так, ч.1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника жилого будинку (квартир), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно частини 4 цієї статті, до членів сім»ї власника будинку (квартир) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартир) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, з врахуванням викладеного, розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не є безумовною підставою, відповідно до якої відповідач втрачає право користування спірною квартирою.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З врахуванням викладено, суд приходить до висновку, що відповідач набула право користування спірною кватирою в силу закону, а саме за ч.1 ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України. Розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не може слугувати безумовною підставою для припинення права користувач спірною квартирою, оскільки діючим законодавством, а саме ч.2 ст. 156 ЖК України та ч.2 ст. 405 ЦК України, захищені права члена сім»ї (колишнього члена сім»ї) і в даному випадку право користування може бути припинено лише шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, оскільки обраний спосіб захисту не відповідає встановленим правовідносинам між сторонами та діючому законодавству.

Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 401, 402, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права користування квартирою відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя