Справа № 444/2337/14 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/2902/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Монастирецького Д.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Жовківської міської ради, виконкому Жовківської міської ради, Жовківської районної ради, Львівської обласної адміністрації комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради, Львівської обласної ради комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради про встановлення фактів, скасування актів та рішень державних органів влади та органів місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_5 ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що районний суд при винесенні рішення мав би зясувати законність дій всіх відповідачів, особливо на стадіях написання заяв про визнання реабілітованими, розгляду заяв, винесення рішення комісії по захисту прав реабілітованих, яке відповідно до законодавства України, яке діяло у той час не було і по своїй природі не могло бути правовстановлюючим документом.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 лютого 2015 року та винести нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

У відповідності до ч.1,2 ст. 302 ЦПК України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка в разі необхідності вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій та призначення справи до розгляду. Справа має бути призначена до розгляду у розумний строк, але не пізніше семи днів після закінчення дій підготовки справи до розгляду.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 05.09.2013 року Жовківською державною нотаріальною конторою вбачається, що ОСОБА_5, який проживає в АДРЕСА_1, успадкував після смерті матері ОСОБА_7 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, грошові вклади (а.с. 30).

Як вбачається із свідоцтва про право власності від 14 травня 1992 р. виданого на підставі рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих № 21 від 12.12.1991 року та акту передачі від 08.05.1992 року, що право власності зареєстровано в рівних частинах на імя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 35,37).

Районним судом встановлено, що після їх смерті за заповітом майно успадковане ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і відповідно до договору про поділ спадкового майна ОСОБА_3 набув право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до рішення Жовківського районного суду від 27 вересня 2010 року по цивільній справі №2-73/2010 за позовом прокурора Жовківського району в інтересах ОСОБА_7 до Жовківської районної ради, ОСОБА_3, ОСОБА_6, комісії з поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради задоволено позов та було скасовано рішення комісії з поновлення прав реабілітованих Львівської обласної держадміністрації, свідоцтво про право власності на житловий будинок ОСОБА_11, ОСОБА_9, в частині належності на праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 та свідоцтва про право спадкування ОСОБА_3, ОСОБА_6, після смерті ОСОБА_8 (а.с. 26-29).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, рішення Жовківського районного суду від 27 вересня 2010 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову прокурора Жовківського району в інтересах ОСОБА_7 (а.с. 102-107).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ж до ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1219 ЦК передбачено права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не передбачено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 4) права на аліменти, права на пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частинами 1,2 ст.1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

У відповідності до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_3 правомірно набув право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 що підтверджено рішення Львівського апеляційного суду від 22.09.2011 року, та судом не встановлено підстави для позбавлення його такого права.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. і на час її смерті та на момент відкриття спадщини право на спірне майно відповідачу не належало, таке не могло увійти до складу спадщини, а тому у відповідача не було та немає правових підстав для його успадкування.

Покликання представника ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що відповідачами були порушені майнові права ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на час смерті та на момент відкриття спадщини право на спірне майно ОСОБА_7 не належало, а тому таке не могло увійти до складу спадщини і відповідно у позивача не було та немає правових підстав для його успадкування.

Окрім того, прокурор Жовківського району Львівської області звертався до суду з позовом в інтересах ОСОБА_7 до Жовківської районної ради, ОСОБА_3, ОСОБА_6, комісії з поновлення прав реабілітованих Львівської обласної державної адміністрації щодо скасування рішення комісії з поновлення прав реабілітованих Львівської обласної держадміністрації, свідоцтва про право власності на житловий будинок ОСОБА_11, ОСОБА_9, в частині належності на праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 та свідоцтва про право спадкування ОСОБА_3, ОСОБА_6, після смерті ОСОБА_8. Однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову прокурора Жовківського району в інтересах ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення районного року колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді Д.І. Монастирецький

Н.Л. Шумська