22-ц/775/1022/2015(м)
О К Р Е М А Д У М К А
судді Апеляційного суду Донецької області Биліни Т.І. стосовно рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новоандріївської сільської ради про визнання договору недійсним та визнання права власності на земельну ділянку.
Як суддя, що приймала участь у розгляді справи колегією суддів і не згодна із судовим рішенням на підставі ч.3 ст.19 ЦПК бажаю скористатись правом на письмове викладення своєї окремої думки.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не перевірив чи зверталася позивачка з заявою до Новоандріївської сільської Ради про добровільну відмову від права власності на спірну земельну ділянку на користь територіальної громади, як це передбачено вимогами ст.142 Земельного кодексу України. Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції така заява існує і спростовує доводи позивачки, що вона вважала формальною і тимчасовою відмову від права власності на спірну земельну ділянку. Також дана заява позивачки спростовує її доводи, що тільки на весні 2014 року їй стало відомо про те, що вона більше не є власником спірної земельної ділянки.
Вважаю, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам.
Так, предметом спору є належна позивачці земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 5,6418га, видана останній Новоандріївською сільською радою народних депутатів Волноваського району Донецької області 20.03.2002 року, відповідно рішення виконкому Новоандріївської сільської Ради народних депутатів від 14.11.2001 року № 223. Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 468.
На підставі зазначеного договору Новоандріївська сільська рада отримала Державний акт серії НОМЕР_2 від 02 червня 2008 року на право власності на земельну ділянку, розміром 5,6418 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєструвала його в Державному реєстрі правочинів за №5754317. (а.с. 5,6)
Задовольняючи апеляційну скаргу, суд в своєму рішення посилався на положення ч.1,ч.2 статті 142 Земельного Кодексу України.
Проте, виходячи із положень зазначеного закону, яким встановлено порядок припинення права власності, слід встановити чи існувало добровільне, самостійне волевиявлення власника земельної ділянки, пов'язане з небажанням подальшої її експлуатації. Тобто чи дійсно, згідно із Законом, особа самостійно із доброї волі відмовилася від набутого права володіння та користування земельною ділянкою.
Між тим обставини встановлені в судових засіданнях, як першої так і апеляційної інстанції свідчать, що добровільного, самостійного волевиявлення на припинення права власності на земельну ділянку та на припинення користування нею, у неї не було; договір на припинення права власності вона вчинила під впливом помилки щодо правової природи правочину та його наслідків, оскільки вважала його тимчасовим і таким, що не позбавить її права володіння та користування цією ділянкою, отримування доходу, у зв'язку з чим просила визнати його недійсним на підставі ч.1 та 3 статті 203 та ч.1 статті 229 ЦК України.
Доказами вказаного є ті обставини, що земельна ділянка не вибувала із користування позивача, її фактична передача до нового власника не відбулася. За договором оренди, укладеному 20 лютого 2003 року, зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 передала в оренду ОСОБА_4, до цього часу використовує її за цільовим призначенням, перебуває на обліку платника земельного податку, дані обставини не були спростовані сторонами при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
В апеляційному суді із пояснень представника відповідача, голови Новоандріївської сільської ради, яка доводи апеляційної скарги прокурора не підтримала, було встановлено, що в архівних документах сільської ради заява ОСОБА_1 про безвідплатну відмову від права приватної власності відсутня.
Підставою укладення угоди про відмову від права власності на землю став схід мешканців Новоандріївської сільської ради від 15.11.2007 року та підготовка документів товариством «Новоандріївські каоліни», дозволу на розробку первинних каолінів, родовища яких знаходились і на території земельної ділянки позивача. Проте, видобуток первинних каолінів на території родовища взагалі не розпочався і ліцензії на це товариство не отримало.
Частинами 1 і 3 статті 203 ЦК України встановлені умови чинності правочину, за якими: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно із положеннями ч.1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
В судовому засіданні з пояснень голови Новоандріївської сільської ради Волноваського району було встановлено, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не порушить прав сільської громади. Вказане обґрунтувала тим, що сільська громада після передачі земельної ділянки у власність позивача, навіть після добровільної відмови від неї останньою, не обробляла спірної ділянки і до теперішнього часу не отримувала ніякого зиску від її використання.
Не можна погодитися з доводами апелянта, оскільки вони суперечать практиці Європейського суду та Європейського суду з прав людини, які у своїй практиці сповідують принципи пропорційності та співмірності.
Та обставина, що до земельних угідь Новоандріївської сільської ради Волноваського району буде додана ділянка, яка на праві власності належала позивачу і була безоплатно повернута в інтересах громади, а остання від цього нічого не здобула, суттєво не відіб'ється на добробуті громади, проте інтереси позивача будуть значно та невиправдано порушені.
Неврахування зазначених обставин суттєво вплинуло на прийняте рішення по справі.
Суддя Апеляційного суду
Донецької області Т.І. Биліна