Номер провадження: 22-ц/785/4783/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Доценко Л.І.,

суддів Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

19.01.2015року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який уточнювала і доповнювала та просила стягнути з відповідача на її користь 54 336,50 грн. як середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з червня 2011 року по 25 березня 2015 року виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

В обґрунтування позову посилається на те, що 01.10.2005 року постановою відповідача її призначили директором дочірнього підприємства «Сількоопторг»; 11.03.2010 року розпорядженням відповідача за № 9 в результаті ліквідації дочірнього підприємства незаконним шляхом її звільнили з посади директора; рішенням Великомихайлівського районного суду від 15.06.2011 року та рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.10.2011 року її поновили на посаді директора.

08.02.2012 року для виконання цих судових рішень було відкрите виконавче провадження, яке 06.04.2012 року припинили, а надалі судовим рішенням було змінено спосіб виконання вказаного рішення.

Розпорядженням відповідача №5 від 14.03.2013 року її поновили на посаді директора на підставі судових рішень, проте вона вважає, що її поновлення на посаді відбулося тільки формально і на цей час вона не має умов для праці і отримання заробітної плати. Вона постійно зверталась про виплату середньої заробітної плати за вимушений прогул, але дій зі сторони відповідача немає і коштів вона не отримала.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, позов задовольнити, відокремити ухвалою суду в окреме провадження факт порушення закону про ліквідацію підприємства «Сільпооторг» ВРСТ «Надія» згідно п..1 ст.40 КЗпП України та повернути до суду першої інстанції для досудового розслідування з залученням правоохоронних органів, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В суд апеляційної інстанції сторони не з;явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Заяв від сторін про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Справа розглянута у відповідності до вимог ч.2 ст.197 та ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 27 серпня 2012року була проведена державна реєстрація припинення діяльності ДП « Сільський кооперативний торг» де працювала ОСОБА_2 і з цього часу є припиненими зобов;язання перед позивачкою цього підприємства та відповідача, як його засновника.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно статуту дочірнього підприємства «Сільський кооперативний торг», затвердженого 13.07.2004року, рішенням правління Великомихайлівського районного споживчого товариства « Надія» та зареєстрованого Великомихайлівською районною державною адміністрацією Одеської області 06.09.2004 року встановлено, що ДП « Сільський кооперативний торг» є юридичною особою і має право нести відповідальність, бути позивачем і відповідачем у судових органах (пункт 4.1. ).

Згідно п.п.5.2.6 та 6.1 статуту ДП « Сільський кооперативний торг» прийом та звільнення директора підприємства здійснює правління Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія».

Згідно п. 4.4 статуту підприємство несе відповідальність за своїми зобовязаннями всім вартим у процесі господарської діяльності майном. В-Михайлівське районне споживче товариство «Надія» не відповідає за зобов'язаннями підприємства, а підприємство не відповідає за зобов'язаннями В-Михайлівського районного споживчого товариства «Надія» (пункт 4.5.), підприємство втрачає права юридичної особи та вважається таким, що припинило своє існування, з дати зняття з обліку в Державному реєстрі (пункт 10.9).

Згідно п.7.1.6 статуту підприємство самостійно встановлює форми, систему і розміри оплати праці працівників підприємства.

Постановою правління В-Михайлівського районного споживчого товариства « Надія» від 01 жовтня 2005 року ОСОБА_2 була призначена на посаду директора ДП «Сількоопторг».

Розпорядженням голови правління В-Михайлівського районного споживчого товариства « Надія» № 3 від 11 березня 2010 року ОСОБА_2 з дня видання розпорядження була звільнена з роботи у зв'язку з ліквідацією підприємства.

Рішенням Великомихайлівського районного суду від 15 червня 2011 року, залишеним у цій частині без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2011 року, вказане вище розпорядження було скасоване і позивачку поновлено на посаді директора дочірнього підприємства «Сільський кооперативний торг». Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачка не заявляла.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області від 08 лютого 2012 року було відкрите виконавче провадження за вказаним судовим рішенням з поновлення позивачки на роботі, а постановою від 06 квітня 2012 року це провадження було закрите у зв'язку з неможливістю виконати рішення без участі боржника на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно повідомлення державного реєстратора Великомихайлівської районної державної адміністрації від 27.08.2012 року за № 150, дочірнє підприємство «Сільський кооперативний торг» припинене на підставі рішення засновників про його ліквідацію, про що 27 серпня 2012 року проведена відповідна державна реєстрація.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2012 року було змінено спосіб виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі і зобов'язано Великомихайлівське районне споживче товариство « Надія» внести в трудову книжку ОСОБА_2 запис про поновлення її на роботі на підставі рішення суду від 15 червня 2011 року та запис про її звільнення з часу ліквідації дочірнього підприємства « Сільський кооперативний торг» за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв;язку з ліквідацією підприємства.

Розпорядженням Великомихайлівського районного споживчого товариства « Надія» № 5 від 14 березня 2013 року на виконання зазначеної ухвали від 10 грудня 2012року постановлено ОСОБА_2 вважати поновленою з 24.10.2011 року на посаді директора дочірнього підприємства «Сільський кооперативний торг» і звільнено її з цієї посади з 27.08.2012 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства.

Частинами 1-3 статті 96 ЦК України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно ст.609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки дочірнє підприємство в якому ОСОБА_2 працювала ліквідоване і 27 серпня 2012року була проведена відповідна державна реєстрація його припинення, то з цього часу є припиненими зобов'язання перед позивачкою цього підприємства.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2013 року було скасоване рішення Великомихайлівського районного суду від 18 червня 2012 року і відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до відповідача про стягнення 8841,38 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 червня 2011 року по 19 березня 2012 року та 20000 грн. компенсації моральної шкоди.

Рішенням Великомихайлівського районного суду від 04 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 вересня 2013 року, позивачці було відмовлено у стягненні з відповідача заробітної плати за вимушений прогул починаючи з 19 березня 2012 року по 04 червня 2013 року в сумі 25038,50 грн..

Таким чином, позивачка вже зверталась із позовами до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 червня 2011 року по 19 березня 2012 року та з 19 березня 2012 року по 04 червня 2013 року і у їх задоволені було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 було звільнено з роботи у порушення вимог закону та роз;яснень, вказаних в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992року № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки питання постановлені в апеляційній скарзі, а саме: з;ясування чи дійсно відбулись зміни в організації праці, чи відмовився працівник від переведення на іншу роботу, чи попереджався він за 2 місяця про звільнення з;ясовуються при вирішенні питання про поновлення на роботі. Справа за позовом ОСОБА_2 про поновлення на роботі вже розглянута і є рішення суду. Вимоги ОСОБА_2 про поновлення на роботі в даному провадженні не розглядалися . Суд першої інстанції розглядав справу у відповідності до вимог ст.11-1 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_2 не була допущена до ліквідації підприємства ДП « Сількоопторг» і не змогла нарахувати собі і працівникам компенсаційні виплати при звільненні підтверджують той факт, що саме ОСОБА_2 визначала фонд заробітної плати на підприємстві і саме вона як директор підприємства виплачувала заробітну плату собі та працівникам. ДП « Сільський кооперативний торг», директором якого була ОСОБА_2, припинило свою діяльність, про що проведена державна реєстрація 27.08.2012року, а Великомихайлівське районне споживче товариство « Надія» не відповідає за зобов;язаннями ДП « Сільський кооперативний торг».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді Л.А. Гірняк

ОСОБА_3