У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до фермерського господарства «Ніка», третя особа - Головне управління Держземагенства України у Кіровоградській області, про визнання недійсним договору оренди землі та за зустрічним позовом фермерського господарства «Ніка» до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що підставі договору оренди землі від 28 лютого 2014 року, укладеного з Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області, він користується земельною ділянкою, кадастровий № :02:000:9069, площею 106,9900 га ріллі, розташованою на території Володимирівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту) для ведення фермерського господарства.

Проте, відповідач оспорює його право оренди, посилаючись на те, що належним орендарем цієї земельної ділянки є саме він на підставі договору оренди землі від 18 січня 2005 року, укладеного між Знам'янською районною державною адміністрацією та фермерським господарством «Ніка» (далі - ФГ «Ніка»).

Позивач вважав, що договір оренди землі від 18 січня 2005 року є недійсним, оскільки він не містить таких його істотних умов, передбачених законом, як строк його дії, а також кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів та акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що дає підстави визнати цей договір у судовому порядку недійсним. До того ж спірний договір оренди не пройшов належної державної реєстрації.

У серпні 2014 року ФГ «Ніка» подало зустрічний позов до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що останній не набув права користування спірною земельною ділянкою, оскільки договір оренди землі від 28 лютого 2014 року не містить відомостей щодо затвердженої грошової оцінки землі, а тому він є неукладеним; з квітня 2014 року створює йому перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою та у здійсненні його господарською діяльністю.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 та зустрічному позові фермерського господарства «Ніка» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 та зустрічному позові фермерського господарства «Ніка», з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір оренди землі від 18 січня 2005 року, який є предметом первісного позову, не відповідає вимогам законодавства, що діяло на момент його укладення і він є неукладеним, оскільки не пройшов належної державної реєстрації, а тому не може бути визнаний недійсним у судовому порядку. Разом з цим, вирішуючи спір в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив із встановленого ним під час розгляду первісного позову факту неукладення договору оренди землі від 18 січня 2005 року між Знам'янською районною державною адміністрацією і ФГ «Ніка», на підставі чого дійшов висновку, що ФГ «Ніка» не має права вимагати усунення перешкод.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції та відмовив в задоволенні позову з тих підстав, що позивач не є стороною договору оренди, укладеного між Знам'янською районною державною адміністрацією і ФГ «Ніка», а відтак не може ставити питання про визнання його недійсним; позовні вимоги позивача про витребування не пред'явлені.

Судами встановлено, що 28 лютого 2014 року між Головним управлінням Дерземагенства у Кіровоградській області та ОСОБА_6 було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:9069, для ведення фермерського господарства, загальною площею 106,9900 га, у тому числі 106,9900 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, розташовану на території Володимирівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту) у північному напрямку від с. Володимирівка, терміном на 15 років. Згідно з актом приймання-передачі об'єкта оренди без дати, який є невід'ємною частиною договору оренди, земельна ділянка передана орендодавцем орендарю. Право оренди земельної ділянки зареєстроване 13 березня 2014 року у встановленому законом порядку.

18 січня 2005 року між ФГ «Ніка» і Знам'янською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки, площею 110 га на території Володимирівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано Знам'янським районним відділом земельних ресурсів, про що у книзі реєстрації тимчасових договорів оренди вчинено запис від 19 січня 2005 року за № 2.

Законом України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ст. ст. 391, 392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6 зазначав, що відповідач не визнає його право користування земельною ділянкою за договором оренди від 28 лютого 2014 року та створює йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, оскільки ФГ «Ніка» стверджує, що саме воно є належним орендарем земельної ділянки, якою користується на підставі договору оренди землі, укладеного 18 січня 2005 року між ним та Знам'янською районною державною адміністрацією. При цьому позивач посилався на те, що його невизнане відповідачем право користування земельною ділянкою підлягає захисту у спосіб, визначений ст.ст. 391, 392 ЦК України.

Перевіривши ці доводи позивача, суд вважав, що останній правильно послався на норми закону, якими визначено спосіб захисту прав власника майна або особи, яка має право користування чужим майном, однак позивач пред'явив позов не про усунення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою або витребування земельної ділянки, а про визнання недійсним договору оренди землі, стороною якого він не був.

З урахуванням цього, суд дійшов правильного висновку, що належними способами захисту права користування позивачем земельною ділянкою могли б бути: визнання права, припинення дії, яка порушує право або інший, передбачений ч. 2 ст.16 ЦК України, ст. 152 ЗК України спосіб, який відповідає змісту невизнаного чи/та порушеного права, а задоволення позову у визначений позивачем спосіб не відповідає вимогам Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦПК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням цієї норми закону, суд зробив висновок про те, що ОСОБА_6 не є стороною договору, який просить визнати недійсним; його посилання на невизнання відповідачем права користування ним спірною земельною ділянкою та на створення ФГ «Ніка» перешкод у користуванні нею шляхом здійснення восени 2013 року (до укладення договору оренди 28 лютого 2014 року) посіву озимого ріпаку на цій земельній ділянці, як на факт порушення його інтересу внаслідок укладення договору оренди між Знам'янською районною державною адміністрацією і ФГ «Ніка» 18 січня 2005 року, є безпідставними.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_6 є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що його позовні вимоги не підлягають задоволенню, а порушені права можуть бути захищені шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 337 ЦПК України, касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська