Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2015 Справа №607/10685/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Жара М.Т.;

- за участю представника позивача ОСОБА_1;

- представника відповідача ОСОБА_2;

- третьої особи ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1, про зобовязання повернути кошти,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1, про стягнення грошових коштів за договором про надання адвокатських послуг.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не належно виконував обовязки, покладені на нього договором №22 про надання правової допомоги від 02.07.2012р., за умовами якого адвокат ОСОБА_4 зобовязувався надати послуги та представляти інтереси позивача в судах у справі про поділ спільного майна подружжя. Результатом виконання договору мало бути прийняття кінцевих рішень судом першої, апеляційної чи касаційної інстанції. За виконання послуг відповідач отримав гонорар у розмірі 4000,00 грн., однак порушивши умови договору не довів справу до закінчення (позов про поділ спільного майна подружжя залишено судом без розгляду у звязку із повторною неявкою позивача), після чого уникає зустрічей та відмовляється повернути кошти. Зокрема, позивач 24.02.2014р. надсилала на адресу відповідача заяву про розірвання договору та просила повернути кошти. У звязку із неналежним виконання відповідачем договору про надання правової допомоги, позивач просить суд сплачену суму в розмірі 4000,00 грн. стягнути із відповідача на користь позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, подав суду письмові заперечення та усні пояснення, суть яких зводиться до наступного. Відповідачем дійсно 02.07.2012р. було укладено із позивачем договір про надання правової допомоги. Однак, за даним договором відповідач, як адвокат, надав допомогу позивачу не лише по справі про поділ майна подружжя, а й по інших цивільних справах, а саме за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання розірвання шлюбу фіктивним та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю. Вказує на те, що належний захист інтересів позивача у справі про поділ спільного майна подружжя потребував розгляду інших цивільних справ, а саме про визнання розірвання шлюбу фіктивним та про встановлення факту проживання однією сімєю. За надані адвокатом послуги по підготовці цих позовів та представництву інтересів позивача в судах позивач і сплатила вказану суму. Окрім того вказує, що вартість наданих послуг мала б бути більшою, однак відповідач не ініціював сплати позивачем цих коштів. Також посилається на те, що стягнення з адвоката коштів, повязаних із виконанням договору про правову допомогу, можливе лише після розірвання цього договору, чого позивачем зроблено не було. Листа позивача про розірвання договору та повернення коштів він не отримував. Залишення позовів без розгляду було попередньо узгоджено із позивачем. У задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа на стороні позивача, яка одночасно є і представником позивача в судовому засіданні підтримала позицію сторони позивача, просила задовольнити позов.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

02 липня 2012 року між адвокатом ОСОБА_4 (виконавець) та ОСОБА_3 (замовник) укладено договір №22 про надання правової допомоги.

Згідно даного договору, замовник доручає, а виконавець зобовязується виконати у відповідності до умов даного договору роботу: представляти інтереси ОСОБА_3 в Тернопільському міськрайонному суді, апеляційному суді Тернопільської області, Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних та кримінальних справ. Результатом виконаних робіт за даним договором є прийняття кінцевих рішень в суді першої інстанції, апеляційному суді Тернопільської області, Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних та кримінальних справ (пункти 1.1., 1.2. договору).

Пунктом 4.2.1. договору передбачено, що у випадку припинення робіт або недосягнення показників, які передбачені діючим договором, з вини виконавця, замовник може розірвати договір і вимагати повернення всіх платежів.

З 30.07.2012р. по 10.10.2012р. на розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебувала цивільна справа №1915/12222/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_1, про визнання розірвання шлюбу фіктивним. Представництво інтересів позивача у даній справі здійснював адвокат ОСОБА_4 на підставі ордеру від 02.07.2012р. Як вбачається із матеріалів оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №1915/12222/2012, адвокат ОСОБА_4 приймав участь у судових засіданнях 10.08.2012р., 30.08.2012р. Ухвалою від 10.10.2012р. позов залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 статті 207 ЦПК України.

Окрім того, з 07.05.2013р. по 16.10.2013р. на розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебувала цивільна справа №607/7922/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Представництво інтересів позивача у цій справі здійснював адвокат ОСОБА_4 на підставі договору №22 від 02.07.2012р. про надання правової допомоги та ордеру від 14.06.2013р. Як вбачається із матеріалів оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №607/7922/13-ц, адвокат ОСОБА_4 приймав участь у судових засіданнях 21.05.2013р., 14.06.2013р., 30.07.2013р., 12.08.2013р., 23.09.2013р. Ухвалою від 16.10.2013р. позов залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 статті 207 ЦПК України.

Як вбачається із угоди №22 від 02.07.2012р. та квитанцій №1/22 від 05.07.2012р. і №2/22 від 18.07.2012р. позивач сплатила відповідачу 4000,00 грн. в якості гонорару за надання правової допомоги.

Інших коштів за надання правової допомоги позивач відповідачу не сплачувала. Дана обставина сторонами визнається.

Відповідачем надано суду калькуляцію витрат на правову допомогу від 31.03.2014р. Згідно цієї калькуляції загальна вартість робіт, яка включає в себе підготовку позовної заяви, підготовку та участь у судових засіданнях, складає по справі №1915/12222/2012 - 3200,00 грн., по справі №607/7922/13-ц 4800,00 грн.

24.02.2014р. позивач надіслала відповідачу заяву про розірвання угоди №22 від 02.07.2012р. та повернення сплачених коштів. Факт надіслання заяви підтверджується копією фіскального чека від 24.02.2014р. Однак факт отримання цієї заяви адресатом не підтверджено належними доказами, так як надана позивачем роздрукована таблиця із інформацією про рух поштового відправлення не містить жодних ознак офіційного документа (немає ні підписів уповноважених осіб, ні печаток). При цьому, відповідач заперечує отримання такого поштового відправлення. Клопотань від позивача про витребування доказів не надходило.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. А згідно ч. 4 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині 1 (п. 4, 9) статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» йдеться про те, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає, зокрема, в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві.

Положеннями ч. 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 2 статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно ч. 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судом встановлено, що відповідачем (адвокатом) надавались позивачу правові послуги, що підтверджується матеріалами цивільних справ №1915/12222/2012 і №607/7922/13-ц, за що адвокатом нараховано 8000,00 грн., згідно калькуляції від 31.03.2014р.

Таким чином твердження позивача про ненадання відповідачем правової допомоги спростовується матеріалами справи.

Також посилання позивача на положення договору, згідно якого результатом виконаних робіт є прийняття судами кінцевих рішень, судом відхиляється, так як відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦПК України судові рішення викладаються у двох формах: у формі ухвали і у формі рішення. Тому кінцевим рішенням по справі є як ухвала, так і рішення, які набрали законної сили, якими розгляд справи завершено, у тому числі ухвала про залишення позову без розгляду.

Спростовується матеріалами справи посилання позивача на те, що домовленість із адвокатом була лише про надання правової допомоги по справі про поділ майна подружжя. А саме, ордер та договір про надання правової допомоги підписаний сторонами, які містяться в матеріалах справ №1915/12222/2012 і №607/7922/13-ц, а також не одноразова одночасна присутність позивача та адвоката в судових засіданнях, яка підтверджена відповідними журналами судових засідань по справах №1915/12222/2012 і №607/7922/13-ц, свідчить про протилежне.

Таким чином, підстав для повернення відповідачем позивачу 4000,00 грн. судом не встановлено, у задоволенні позову слід відмовити.

Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1, про зобовязання повернути кошти - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук