АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1061/14-ц Номер провадження 22-ц/786/25/15Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі: Верещаці М.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі виконкому Лубенської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - Друга Лубенська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року позивач ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 звернулася до місцевого суду з позовом до Територіальної громади в особі виконкому Лубенської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її неповнолітній син за правом представлення є спадкоємцем після смерті діда - ОСОБА_6. У встановленому законом порядку ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З такою ж заявою звернувся брат померлого - відповідач у справі ОСОБА_2 Однак, оскільки нотаріусу не було надано оригінал договору дарування від 25.07.1972 року, на підстав якого померлий набув право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в м. Лубни, по АДРЕСА_1, то постановою державного нотаріуса Другої Лубенської державної нотаріальної контори Тищенко І.В. від 15 березня 2014 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4 на майно, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6. Просила визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в м. Лубни, по АДРЕСА_1, що розташований на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 955 кв.м.

В подальшому в серпні 2014 року подала доповнення до позовної заяви, в яких надала додаткові обґрунтування своїх позовних вимог, в тому числі щодо наявності в складі спадкового майна самочинного будівництва господарських споруд та проведення спадкодавцем переобладнань і прибудов до його частини житлового будинку. Просила визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку «А-1» з відповідною частиною господарських побудов в м. Лубни, по АДРЕСА_1, що розташований на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 923 кв.м.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі виконкому Лубенської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Друга Лубенська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності відповідно до ст. 1266 ЦК України в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських побудов, які розташовані за адресою : м. Лубни Полтавської області АДРЕСА_2 та належали на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 25.07.1972 року, посвідченого державним нотаріусом 2-ї Лубенської держнотконтори за реєстровим №2410.

В задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 в частині позовних вимог до ОСОБА_2 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 135 грн. 91 коп.

Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року визнано за ОСОБА_4 право власності відповідно до ст. 1266 ЦК України в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських побудов, які розташовані за адресою : м. Лубни Полтавської області АДРЕСА_2 на приватизованій земельній ділянці площею 0,0923 га, а саме: житлового будинку «А-1», площею основи 54,70 кв.м., погребу з шийкою «Г» площею основи 10,70 кв.м., погребу з шийкою «Д» площею основи 15,00 кв.м., прибудови «а» площею основи 16,80 кв.м., убиральні «Ж» площею основи 1,5 кв.м., навісу «к» площею основи 3,20 кв.м., навісу «К» площею основи 3,60 кв.м., огорожі №1, огорожі №3, вигрібної ями №4 , де по житловому будинку «А-1» кімнати : 1-3 кімната цільове призначення - житлова, 1-4 кімната цільове призначення - житлова, 3-1 котельня цільове призначення - допоміжна, 2-1 кухня цільове призначення - допоміжна, 2-2 передня цільове призначення - допоміжна, 2-3 кімната цільове призначення - житлова, а всього по житловому будинку загальною площею 54,7 кв.м. та належали на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 25.07.1972 року, посвідченого державним нотаріусом 2-ї Лубенської держнотконтори за реєстровим №2410.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, який просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без дотримання норм матеріального права, не дав оцінки тому, що до складу 1/2 частини житлового будинку входять самочинні переобладнання та прибудови та тому, що позивачем не дотримано порядку отримання дубліката правовстановлюючого документу до подання позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 є сином ОСОБА_8 (а.с.5), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.7). Померлий ОСОБА_9 є сином ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.9,10).

Таким чином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є онуком ОСОБА_10.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 в м. Лубни Полтавської області, право власності на яке належало померлому на підставі договору дарування від 25.07.1972 року, посвідченого державним нотаріусом 2-ї Лубенської держнотконтори за реєстровим №2410.

Заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 подали рідний брат померлого - ОСОБА_2 та онук померлого ОСОБА_4.

Постановою завідувача Другої Лубенської державної нотаріальної контори від 15.03.2014 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4 на майно, що належало ОСОБА_6, відмовлено, оскільки оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно у спадкоємця відсутній.

Згідно приєднаної до матеріалів справи копії договору дарування від 25.07.1972 року, посвідченого державним нотаріусом 2-ої Лубенської державної нотаріальної контори 25.07.1972 року за № 2410, ОСОБА_6 прийняв в дар від ОСОБА_13 1/2 частину житлового будинку з частиною надвірних господарських споруд за адресою АДРЕСА_2 в м. Лубни Полтавської області. Договір дарування було у встановленому порядку зареєстровано в Лубенському БТІ, про що 21.08.1972 року зроблено відповідний запис в реєстровій книзі № 1 реєстровий номер № 281 (а.с.11-12, 14).

Згідно інформаційної довідки від 25.02.2014 року № 203 КП ЛМБТІ ? частина домоволодіння за адресою м. Лубни, АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом 2-ої Лубенської державної нотаріальної контори 25.07.1972 року за № 2410.

В зв'язку з відсутністю оригіналу договору дарування від 25.07.1972 року, позивачем ОСОБА_3 було подано оголошення в пресі про те, що втрачений договір дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 в м. Лубни Полтавської області, виданий 25 липня 1972 року на ім'я ОСОБА_6 вважати недійсним.

03.06.2014 року ОСОБА_3, як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4, звернулася до завідувача обласним державним нотаріальним архівом з заявою про видачу дубліката договору дарування від 25.07.1972 року з метою здійснення її сином спадкування після померлого діда ОСОБА_6 (а.с.67).

Листом від 20.06.2014 року № 1632/01-21 завідувачем Полтавського обласного державного нотаріального архіву рекомендовано з викладеного питання звернутися до нотаріуса, в провадженні якого знаходиться спадкова справа, з дотриманням ст. 8 ЗУ «Про нотаріат», та відмовлено у видачі дублікату правовстановлюючого документу (а.с.68).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до встановлених обставин по справі ОСОБА_4 згідно норм цивільного законодавства, що регулюють спадкові правовідносини, має право спадкувати майно після смерті діда ОСОБА_6 В зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не набув права спадкування після смерті свого брата, то позовні вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч. 1 ст. 1262 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Оскільки батько ОСОБА_4 - ОСОБА_8, який є сином спадкодавця, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, то за правом представлення саме ОСОБА_4 є спадпоємцем після смерті свого діда ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На момент смерті ОСОБА_6, його онук ОСОБА_4 був неповнолітнім, а тому згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину.

Окрім того, в інтересах неповнолітнього діяла його мати - позивачка у справі, яка вчасно, у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Брат покійного - відповідач у справі ОСОБА_2 не набув права спадкування у відповідності до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, а тому місцевий суд вірно прийшов до висновку, що позовні вимоги, пред'явлені до ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Підставою відмови нотіаруса у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4 є ненадання спадкоємцем оригіналу правовстановлюючого документу, який підтверджує набуття спадкодавцем права власності на спадкове майно, тобто оригіналу договору дарування від 25.07.1972 року.

Доводи апелянта про недотримання позивачкою процедури отримання дубліката договору дарування на ім'я ОСОБА_6, не беруться до уваги оскільки суперечать встановленим обставинам по справі та нормам чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою було вичерпано всі можливі способи вирішення питання отримання оригіналу правовстановлюючого документу. Так, вона звернулася до обласного державного нотаріального архіву із заявою про видачу дублікату договору дарування від 25 липня 1972 року, на підставі якого ОСОБА_6 набув право власності. При цьому нею була зазначена мета такого звернення - для подачі його до нотаріальної контори з метою набуття спадкових прав неповнолітнім сином ОСОБА_4, як спадкоємцем ОСОБА_12 (а.с.67). На дане звернення була отримана відповідь, в якій позивачці рекомендовано з викладеного питання звернутися до нотаріуса, в провадженні якого знаходиться спадкова справа, з дотриманням ст. 8 ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про нотаріат», довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів видаються нотаріусом виключно юридичним та фізичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Таким чином, дублікат договору міг отримати лише ОСОБА_6, що є неможливим, в зв'язку з його смертю, а тому дотримати вимоги ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» позивачка не мала можливості.

Посилання апелянта на те, що позивачем отримання відповіді з Полтавського обласного державного нотаріального архіву № 1632/01-21 від 20.06.2014р відбулося після подачі позову до суду, та судом першої інстанції цей доказ було долучено до матеріалів справи, не може розцінюватися, як грубе порушення місцевим судом процесуальних норм, з огляду на те, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи у відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та не дає підстав для скасування рішення суду.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права, які регулюють процедуру набуття права власності, в тому числі в порядку спадкування, на самочинно збудовані та добудовані об'єкти, оскільки при задоволенні позовних вимог судом не було визнано право власності на 1/2 частину прибудови «а-1» і тамбуру «а2» в житловому будинку «А1» та сараї «Л», «З», які спадкодавцем були самочинно збудованими. Таким чином, позовні вимоги судом першої інстанції задоволені без врахування здійснених померлим самочинних прибудов до житлового будинку та самочинно збудованих господарських будівель, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не підлягають оцінці.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права, врахувавши правові позиції Верховного Суду України.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності. Оцінка доказів здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) В.І.Акопян (підпис) О.А.Лобов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін