Номер провадження: 22-ц/785/337/15
Головуючий у першій інстанції Тюмін О.Г.
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Кварталової А.М., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської сільської ради Кілійського району, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

02.09.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Шевченківської сільської ради Кілійського району, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що вказаний будинок належав їх батькам, після смерті яких в будинку проживав її брат ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 Брат зловживав алкогольними напоями, у зв'язку з чим дружина розірвала їх шлюб та разом з сином пішла з цього будинку в 1991 році, після чого створила нову сім'ю і її другий чоловік , за згодою брата , усиновив його сина.

У зв'язку з цим позивачка вважає, що колишня дружина та син брата втратили зв'язок зі спадкодавцем та спадковим майном. В той же час вона, як спадкоємець за законом після смерті брата, своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Представник відповідача - Шевченківської сільської ради Кілійського р-ну надав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку житлового будинку з господарчими будівлями та надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 мали в рівних частках, тобто по 1/3 частки, голо ва косгоспного двору ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружина ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_5, які станом на 16.04.1991року являлися членами колгоспного двору. Оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги після смерті її брата ОСОБА_4, то вона має право на 1/3 частину спадщини.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно матеріалів технічної інвентаризації технічного паспорту , виданого Кілійським МБТІ та РОН , по АДРЕСА_1 є житловий будинок , право власності на який не зареєстровано.

Згідно даних по господарської книги № 7, особового рахунку НОМЕР_1 за 1991 - 1995 роки, будинок по АДРЕСА_1 , відносився до колгоспних дворів, до складу якого входили :

- станом на 01.01.1989 року : ОСОБА_6, 1931 року народження, голову двору, яка померла в квітні 1990 року , ОСОБА_4 , 1960 року народження , помер в 2013 році, син голови двору, ОСОБА_3 , 1966 року народження , невістка.

- станом на 16 квітня 1991 року : ОСОБА_4, 1960 року народження, помер в 2013 році, голова колгоспного двору являвся членом колгоспу "Україна" , ОСОБА_3, 1966 року народження , дружина, яка проживала в цьому будинку з 1988 року по 1994 роки , ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, син , який проживав в цьому будинку від дня народження до 1994 року.

Майнові правовідносини членів колишнього колгоспного двору були врегульовані нормами ЦК УРСР (1963 р.)

Згідно ч.1 ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності (ст. 112 цього Кодексу).

Згідно ч.2 ст. 123 ЦК УРСР розмір часток члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку , що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 раніше не виділялися їх частки в спільному майні колгоспного двору відповідно до ч. 1 ст. 123 ЦК УРСР , їх частки не зменшувались , а також в їх виділенні не відмовлялося відповідно до ч.3 ст. 123 ЦК УРСР.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не були визнані такими, що втратили право на частку в майні колгоспного двору на підставі ст. 126 ЦК УРСР.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 20 від 22.12.1995 року, положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини , які виникли після введення в дію цього Закону ( за 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше , застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору , а саме :

а) право власності на майно , яке належало колгоспному двору , і збереглося після припинення його існування , мають ті члени , котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовується з 1 липня 1990 року.

Таким чином встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 мали в рівних частках, тобто по 1/3 частки, голова двору ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружина ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_5, які станом на 15.04.1991 року являлися членами колгоспного двору.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилася спадщина , яка складається з належної йому 1/3 частки житлового будинку.

Спадкоємець першої черги - син ОСОБА_5 в силу ч.1 ст. 1269 ЦК України є таким, що не прийняв спадщину.

Згідно свідоцтв про народження , свідоцтва про укладення шлюбу, позивач ОСОБА_2 є сестрою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто відповідно до ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги.

Згідно листа Кілійської районної державної нотаріальної контори , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 заведено спадкову справу. Видача позивачу свідоцтва про право на спадщину неможлива у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач , яка є спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата ОСОБА_4 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини , але отримати свідоцтво про право на спадщину не може в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів , тобто встановлено підстави для визнання її право на 1/3 частку житлового будинку в порядку спадкування.

В апеляційній скарзі вказується на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 не є колгоспним двором, оскільки будинок будували її батьки , які в колгоспі не працювали, а брат ОСОБА_4 працював в колгоспі короткий час.

Колегія суддів не приймає до уваги дані доводи з наступних підстав.

Згідно зі змістом ст.120 ЦК УРСР 1963року, яка діяла до 16.12.1993року, двір може мали статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі. Із трудової книжки ОСОБА_4, яка була оглянута в суді апеляційної інстанції і копія якої є в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_4 працював в колгоспі " Україна" з 12.11.1988року по 20.07.1992року. Таким чином, станом на 15.04.1991року домоволодіння АДРЕСА_1 мало статус колгоспного двору, так як його голова ОСОБА_4 працював в колгоспі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді А.М.Кварталова

Л.А. Гірняк