Справа № 357/7069/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Буцмак Ю. Є., при секретарі Кузьменко Т. Г., за участі позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Маловільшанської сільської ради, третя особа Білоцерківська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що відповідно до рішення народного суду Білоцерківського району Київської області від 6 квітня 1971 р. про розділ майна колгоспного двору, що знаходиться в с. М. Вільшанка - виділено ОСОБА_6 (матері, на даний час відповідно до свідоцтва про розлучення вона ОСОБА_2) з дитиною (ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про народження) - 2/3 частини хати, 2/3 частини погреба та інше майно. Виділено ОСОБА_7 ( батькові) 1/3 частину хати, 1/3 частину погреба та інше майно. Дане рішення не було оскаржено. Відповідно до ОСОБА_8 про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 р., яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, а саме в додатку №1 даної інструкції зазначені документи, які є правовстановлюючими документами на будинки. Зокрема п. 22 даного додатку вказує, що правовстановлюючим документом на будинок є рішення суду про розподіл майна колгоспного двору. ОСОБА_8 втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13.12.95 року. Відповідно діючого законодавства на момент виникнення правовідносин, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на підставі рішення народного суду Білоцерківського району від 6 квітня 1971 року, мають на праві спільної особистої власності зокрема 2/3 частини будинку за адресою с. Мала Вільшанка, Білоцерківського р-ну, Київської області. Відповідно до п. 6 зазначеної вище інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. На момент виникнення права на вищевказаний будинок законодавство ще не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за 2004 р. ст.3 п. 4 права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. А тому рішення за 1971 р. народного суду Білоцерківського р-ну, згідно якого майно колгоспного двору у с. Мала Вільшанка Білоцерківського р-ну розділене між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з дитиною, останнім виділено 2/3 частини хати, погреба, відповідно до діючого законодавства визнано державою як право власності позивачів на частину будинку з відповідними господарськими спорудами по вул. Леніна, 33 у с. Мала Вільшанка, Білоцерківського р-ну. З 1989 р. по 2012 р. ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в будинку, частина якого належить йому на праві особистої власності, що підтверджується відміткою в паспорті. В 2012 р. відповідно до рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2012 р. ОСОБА_1 був визнаний таким, що втратив право на користування даним житлом. З того часу дізнався, що порушено його право на власність, а також порушено право власності ОСОБА_2 Про існування інших правовстановлюючих документів на частину будинку №33 по вул. Леніна в с. Мала Вільшанка Білоцерківського району, яка належить позивачам на праві спільної сумісної власності, вони не знали та дізналися лише з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2012 р. Після цього відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2014 р. витребувано з Київського обласного державного нотаріального архіву завірені копії матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_7, який помер 06 січня 1995 р. Так, відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 17 квітня 1995 р. виданого на ім»я батька ОСОБА_7 будинок №33 по вул. Леніна в с. Мала Вільшанка Білоцерківського р-ну, Київської області в цілому належить на праві особистої власності батькові ОСОБА_7 Позивачі вважають, що дане свідоцтво є незаконним і таким що підлягає скасуванню, так як вони мають вже право власності на 2/3 частини даного будинку відповідно до рішення народного суду Білоцерківського району Київської області від 6 квітня 1971 р. В даному свідоцтві зазначено, що підставою для видачі свідоцтва про право особистої власності є рішення Білоцерківської районної ради народних депутатів від 19 квітня 1988 за №45. Однак дане рішення не може бути підставою для видачі свідоцтва так як відповідно до ОСОБА_8 про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 р. яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, чітко встановлено, який орган повинен виносити рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння. Так відповідно до п. 10 вищевказаної інструкції - При відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток N 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. Однак як вбачається з свідоцтва про право власності на дане домоволодіння підставою для оформлення права власності на домоволодіння є рішення Білоцерківської районної ради, свідоцтво про право власності видане виконавчим комітетом Маловільшанської сільської ради народних депутатів, що є грубим порушенням вищевказаної інструкції. Крім того в вищевказаному рішенні №45 від 19 квітня 1988 р. взагалі не зазначено яким конкретно громадянам необхідно оформити право особистої власності на домоволодіння, тобто саме це рішення не може буди підставою для видачі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. В свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння видане Маловільшанською сільською радою від 17 квітня 1995 р. лише формально зазначено рішення Білоцерківської районної ради №45 від 19 квітня 1988 р., яке не дає підстав для видачі вищезазначеного свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння є незаконним і з тих підстав, що ОСОБА_1 помер 6 січня 1995 р., а свідоцтво про право власності на домоволодіння видане 17 квітня 1995 р., тобто через 2,5 місяців після його смерті, що не може бути. Так, відповідно до ст. 9 ЦК УРСР норми якого діяли на момент виникнення правовідносин, які оспорюються, - цивільна правоздатність це здатність мати права та обов»язки. Цивільна правоздатність виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. В зв»язку з тим, що ОСОБА_7 помер 6 січня 1995 р., то він не має право на свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 17 квітня 1995 р.В зв»язку з цим це свідоцтво необхідно визнати недійсним. В зв»язку з тим, що свідоцтво про право на особисту власність на дамововлодіння від 17 квітня 1995 р. видане з порушенням законодавства і повинно бути визнаним недійсним, то відповідно і свідоцтво про право на спадщину також повинно бути визнано недійсним. Позивачі вважають, що при видачі свідоцтва про право на спадщину від 02.11.1996 р. на спадкове майно у вигляді житлового будинку по на ім.»я ОСОБА_5, було порушено їх право на власність, що є беззаперечною підставою визнання свідоцтво про право на спадщину недійсним. Позивачі просять визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння № 33 по вул. Леніна в с. Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області виданого 17 квітня 1995 р. Маловільшанською сільською радою народних депутатів на ім'я ОСОБА_7; визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 02 березня 1996 р. виданого виконуючою обов'язки державного нотаріуса Білоцерківської районної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_11 на спадкове майно належне померлому ОСОБА_7 знаходиться за адресою с. М. Вільшанка, вул. Леніна, 33, що зареєстроване в реєстрі за № 2-184.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просять його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить у їх задоволенні відмовити, з підстав не доведення позовних вимог наданими доказами, застосувати позовну давність, яку на її думку позивачі пропустили при зверненні до суду з позовом.

Представник Маловільшанської сільської ради в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на розсуд суду.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомили. Заяв про відкладання чи розгляд справи без їх участі до суду не надіслали.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, заперечення проти позову, заяву про застосування позовної давності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 6,10, додатку №1 п. 22 ОСОБА_8 про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 р., яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок є рішення суду про розподіл майна колгоспного двору. Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. При відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток N 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою.

Згідно із ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Судом досліджені:

Копія рішення народного суду Білоцерківського району від 06.04.1971 року;

Копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 02.04.2015 року;

Копія повторного свідоцтва про розірвання шлюбу;

Копія свідоцтва про народження, паспорта ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН;

Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7, помер 06.01.1995 року;

Копія дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.03.1996 року;

Копія паспорта ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3;

Копія свідоцтва про право власності від 17.04.1995 року;

Копія рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2012 року, ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2014 року;

Копія відповіді на запит адвоката ОСОБА_12 сільської ради Білоцерківського району від 20.03.2015 року, 01.09.2015 року, КП КОР «Південне БТІ» від 15.09.2014 р. з технічною документацією;

Копія рішення виконавчого комітету Білоцерківського районної ради народних депутатів від 19.04.1988 року № 45;

Копія рішення Апеляційного суду Київської області від 16.04.2015 року;

Копія спадкової справи № 11 до майна померлого 06.01.1995 року ОСОБА_7;

Заява про застосування позовної давності;

Заперечення проти позову.

Судом встановлено, що відповідно до рішення народного суду Білоцерківського району Київської області від 6 квітня 1971 р. про розділ майна колгоспного двору, що знаходиться в с. М. Вільшанка - виділено ОСОБА_6 (матері, на даний час відповідно до свідоцтва про розлучення вона ОСОБА_2) з дитиною (ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про народження) - 2/3 частини хати, 2/3 частини погреба та інше майно. Виділено ОСОБА_7 (батькові) 1/3 частину хати, 1/3 частину погреба та інше майно.

ОСОБА_1 помер 6 січня 1995 року, а свідоцтво про право власності на домоволодіння видане 17 квітня 1995 року, тобто через 2.5 місяців після його смерті, що не відповідає чинному законодавству, оскільки цивільна правоздатність виникає в момент народження і припиняється зі смертю - ст. 25 ЦК України.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 17 квітня 1995 р. виданого на ім»я батька ОСОБА_7 будинок №33 по вул. Леніна в с. Мала Вільшанка Білоцерківського р-ну, Київської області в цілому належить на праві особистої власності батькові ОСОБА_7

Суд визнає, що позивачі мають право власності на 2/3 частини даного будинку відповідно до рішення народного суду Білоцерківського району Київської області від 6 квітня 1971 р.

Суд зазначає, що на момент виникнення права власності на вищевказаний будинок законодавство ще не передбачало обов»язкової державної реєстрації таких прав.

Свідоцтво про право на особисту власність на домоволодіння від 17 квітня 1995 р. видане з порушенням законодавства і повинно бути визнаним недійсним, то відповідно і свідоцтво про право на спадщину також повинно бути визнано недійсним.

Суд відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_5 про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачами, представником позивача надані докази, які досліджені судом, на підтвердження позовних вимог, вони є належними та допустимими.

Суд відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_5 про застосування позовної давності, оскільки вважає, що позивачами при зверненні до суду не пропущений строк позовної давності. Їх право власності підтверджується рішенням народного суду Білоцерківського району від 6.04.1971 р., яке набрало законної сили, та є чинним і навпаки свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 2.03.1996 р. видане ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок, видано виконкомом Маловільшанської сільської ради народних депутатів 17.04.1995 р., у той час як ОСОБА_7 помер 6.01.1995 р.

За таких обставин суд вважає, позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.3 ст. 208, ч.1,2 ст. 209, ч.2,3 ст. 213 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3,16,25,1301 ЦК України, ОСОБА_8 про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р., керуючись ст.ст. 10,58-60,88,208,209,212-215 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Маловільшанської сільської ради, третя особа Білоцерківська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння № 33 по вул. Леніна, в с. Мала Вільшанка, Білоцерківського району Київської області, видане 17 квітня 1995 р. виконкомом Маловільшанської сільської ради народних депутатів на ім»я ОСОБА_7.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину по заповіту від 2 березня 1996 р., видане виконуючою обов»язки державного нотаріуса Білоцерківської районної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_10 на ім»я ОСОБА_11 на спадкове майно належне померлому ОСОБА_7, знаходиться за адресою с. М. Вільшанка, вул. Леніна, 33 Білоцерківського р-ну, Київської області, що зареєстроване в реєстрі за № 2 -184.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді сплаченого судового збору, підтвердженого документальноь у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_13

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області