У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гайсинський молокозавод» про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 2 липня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 8 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гайсинський молокозавод» (далі - ТОВ «Гайсинський молокозавод») завдану йому майнову шкоду у розмірі 10 036 грн 35 коп., а також моральну шкоду - 5 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 лютого 2014 року внаслідок обвалу належної відповідачу цегляної огорожі пошкоджено автомобіль ЗАЗ-968, державний номерний знак НОМЕР_1, яким він володіє на підставі довіреності.

Обвал огорожі стався через систематичне підтоплення технологічними та дощовими водами, про що він неодноразово повідомляв адміністрацію товариства.

Відповідно до висновку спеціаліста від 14 квітня 2014 року вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля ЗАЗ-968, державний номерний знак НОМЕР_1, становить 3 658 грн 29 коп., а вартість відновлювального ремонту - 10 036 грн 35 коп.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 2 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 8 серпня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 17 лютого 2014 року належна ТОВ «Гайсинський молокозавод» частина огорожі по вул. Переяславська, 8 у м. Гайсині Вінницької області впала на передню частину автомобіля ЗАЗ-968, державний номерний знак НОМЕР_1. Внаслідок падіння огорожі власнику цього автомобіля завдано майнову шкоду у розмірі 3 658 грн 29 коп.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 був обізнаний про стан огорожі, біля якої він умисно залишив автомобіль ЗАЗ-968, державний номерний знак НОМЕР_1, між протиправною бездіяльністю відповідача та завданою позивачу шкодою відсутній причинний зв'язок, як обов'язкова умова для відшкодування шкоди.

Із висновками судів погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що позивач був обізнаний про стан огорожі, свідомо залишив автомобіль біля неї, а тому відсутній причинний зв'язок між протиправною бездіяльністю відповідача та завданою позивачу шкодою.

Такий висновок судів не відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для відшкодування особою майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Причинний зв'язок між протиправною бездіяльністю відповідача та завданою позивачу шкодою передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Обізнаність чи необізнаність особи про можливе завдання їй шкоди не впливає на причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, не є підставою для звільнення особи від відповідальності.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. Зазначена судом обставина може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, відповідно до ст. 1193 ЦК України.

Згідно із ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У позовній заяві позивач зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача про аварійний стан огорожі. Суд не дав оцінки тій обставині, що відповідач не вжив заходів для упередження завдання шкоди третім особам.

У запереченнях на позов відповідач посилався на те, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки надана ним довіреність на право керування автомобілем ЗАЗ-968, державний номерний знак НОМЕР_1, не підтверджує його право власності. Зазначений довід суд не перевірив та не спростував.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року (справа № 6-183цс14).

У порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не встановив обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

У порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд указаних порушень норм матеріального та процесуального права не виправив, не дав відповіді на всі доводи апеляційної скарги та їх не спростував; дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

З огляду на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 2 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 8 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник