АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/379/15 Справа № 182/3164/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бабаніна В. А. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

03 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Ремеза В.А., Свистунової О.В.

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем за спільні кошти, за договором купівлі-продажу від 01.11.2007 року було придбано, у спільну сумісну власність, квартиру АДРЕСА_1 у м. Нікополі Дніпропетровської області; покупцем за вказаним договором зазначено відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач не визнає її, позивачки, права на квартиру, тому просила суд визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину спірної квартири, за кожним.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року, у якому виправлено описку ухвалою того ж суд у від 08.12.2014 року, позовні вимоги задоволено; вирішено поділити спільне майно подружжя - квартиру АДРЕСА_1 у м. Нікополі Дніпропетровської області загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м. (квартира складається із коридору 1 - 5,5 кв.м., житлової кімнати 2 - жилою площею 17,4 кв.м., житлової кімнати 3 - жилою площею 14,3 кв.м., житлової кімнати 4 - жилою площею 16,8 кв.м., кухні 5 - 6,5 кв.м, ванної 6 - 2,1 кв.м., вбиральні 7 - 1,1 кв.м., балкону - 1,0 кв.м.). Визнано за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці, за кожним, на квартиру АДРЕСА_1 Дніпропетровської області; стягнуто з відповідача на користь позивачки судові витрати у розмірі 542,88 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Відповідач надіслав суду телеграму, що містить заяву про розгляд справи без його присутності у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 10 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції було зареєстровано шлюб сторін, актовий запис 828 (а.с. 4).

01.11.2007 року у письмовій нотаріальній формі було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач ОСОБА_2 є покупцем трикімнатної квартири АДРЕСА_1 у м. Нікополі Дніпропетровської області; право власності на квартиру зареєстроване в реєстрі 19.12.2007 року (а.с. 7 - 8, 9).

Згідно кредитного договору №0359/07/03-N від 01.11.2007 року укладеним між Акціонерним комерційним банком "Форум" та ОСОБА_2, останній отримав кредит у сумі 90900,00 грн. на придбання нерухомості, а саме спірної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 32 - 33).

Відповідно до довідки ПАТ "Банк Форум", станом на 30.05.2012 року ОСОБА_2 повністю погасив кредитну заборгованість за кредитним договором №0359/07/03-N від 01.11.2007 року (а.с. 34).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Цим рішенням також встановлено що, шлюбні відносини подружжя припинило липні 2011 року (а.с. 6).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що квартира АДРЕСА_1 у м. Нікополі Дніпропетровської області придбана під час шлюбу сторін за спільні кошти, є об"єктом спільної сумісної власності сторін, - місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що кожен із подружжя має право на 1/2 частину спірної квартири.

Посилання апелянта на наявність підстав для відступлення від рівності часток сторін у праві власності на квартиру у зв"язку з тим, що саме він, після припинення сімейно-шлюбних відносин, продовжував сплачувати заборгованість за кредитним договором - є безпідставними, зважаючи на наступне.

Боргові зобов'язання, які утворились у результаті придбання подружжям нерухомого майна (квартири), за кредитним договором перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

Оскільки спірна квартира придбана в період шлюбу, в силу презумпції спільності майна подружжя, є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягає поділу між сторонами у рівних частках. При цьому колегія суддів виходить із того, що кредитні зобов'язання ніяким чином не впливають на те, що квартира є спільним майном подружжя, а можуть впливати лише на грошові розрахунки між ними.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене у відповідності до вимог діючого матеріального та процесуального законодавства, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді