Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Рожина Ю.М., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діють у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, ОСОБА_8, служба у справах дітей Острозької районної державної адміністрації про усунення перешкод в здійсненні права власності нерухомим майном.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діють у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, ОСОБА_8, служба у справах дітей Острозької районної державної адміністрації про усунення перешкод в здійсненні права власності нерухомим майном відмовлено.

В поданих на рішення апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують, що рішення суду першої інстанції є незаконним,

необґрунтованим, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що та обставина, що вони з відповідачами є далекими кровними родичами не дає підстав для висновку, що вони є членами однієї _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/14/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Венгерчук А.О.

Доповідач : Демянчук С.В.

сім'ї.

Судом першої інстанції безпідставно застосовані норми законодавства, що встановлюють права та обовя'зки членів сім'ї власника житлового будинку. Судом мали бути застосовані норми законодавства, що встановлюють права та обов'язки власників житлового будинку та господарських споруд.

Вказують, що з моменту набуття ними права власності на 1/2 частину будинковолодіння, котра раніше була зареєстрована на праві власності за однією з відповідачів - ОСОБА_1, вони набули права на пред'явлення позову про усунення перешкод в здійсненні їхнього права власності шляхом зобов'язання відповідачів звільнити займану ними частину будинковолодіння.

Просили скасувати рішення суду першої інстанції від 24 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, котрим: зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх малолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_7 звільнити належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, а саме - приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 з жилого будинку та господарські приміщення - Г літню кухню, г сарай, Б сарай, Д сарай, д сарай, В вбиральня, протягом одного місяця з дня вступу рішення суду в законну силу; зняти з реєстрації в житловому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх малолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_7; судові витрати покласти на відповідачів.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надав пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_3, її представник, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликалися на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в його резолютивній частині.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7, представник служби у справах дітей Острозької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать розписки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, суд першої інстанції вказаних вимог закону належним чином не виконав.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обставин того, що суду не надано доказів з приводу того, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх неповнолітній син ОСОБА_10, третя особа ОСОБА_7 чинять перешкоди позивачам у користуванні вказаним житловим будинком. При цьому встановив, що відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх неповнолітній син ОСОБА_5 вселилися в спірну частину будинковолодіння як члени сім'ї власника, в тому числі і як члени сім'ї позивачки ОСОБА_1, набули права користування житловим приміщенням та зареєстрували своє місце проживання у встановленому законом порядку.

Погодитися у повному обсязі з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що справи з приводу визнання права власності на 1/2 садибного будинку з господарсько- побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 слухались судами неодноразово.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року визнано за ОСОБА_1 право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку садибного будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2, як спадкоємцем за законом після смерті батька - ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, право власності на 1/2 садибного будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1. Вказане рішення суду першої інстанції, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року (а.с. 9-14) .

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26 червня 2013 року визнано протиправним рішення виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області від 10 травня 2011 року № 25 Про оформлення права приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1, видане 21 липня 2011 року виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 17-19).

За ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2013 року рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26 червня 2013 року залишено без змін (а.с. 20-23). Суд апеляційної інстанції визнав обгрунованим висновок суду першої інстанції про те, що у відповідності із ст.ст. 28, 29 КпШіС України, ст. 79 СК України, ОСОБА_1, як дружина спадкодавця ОСОБА_11, має право на визнання її права власності на частку у спільному майні подружжя , яким є спірний об'єкт нерухомості в розмірі його 1/2 частини.

Окрім того, відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, зокрема ст. 1261 ЦК України, висновок суду про те, що відповідачка ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, та донька спадкодавця, має право на спадщину після смерті ОСОБА_11 на іншу 1/2 частину того ж будинковолодіння.

Разам з цим, колегія суддів вважала вірним і висновок суду першої інстанції про те, що у Вельбівненської сільської ради при відсутності визначеного законодавством правовстановлюючого документа не було законних підстав визнавати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що позивачі зареєстрували 13 травня 2014 року та 15 квітня 2014 року право власності на спірне будинковолодіння /житловий будинок з господарськими будівлями/ (а.с. 15, 16). На ім'я позивачів оформлено технічний паспорт на житловий будинок та господарські будівлі за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 30-32).

Окрім того, встановлено, що відповідно до поданої суду письмової заяви ОСОБА_1 (а.с. 134) остання зазначає, що в спірному будинку не проживає, не зареєстрована, надвірними будівлями не користується.

Встановлено, що ОСОБА_1 в 1/2 частині будинку на яке за нею було зареєстроване право власності в 2011 році, не зареєстрована та не проживає з 2006 року, а зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2.

Таким чином, є встановленими та не спростованими обставини того, що позивачки є власниками спірного будинковолодіння з надвірними будівлями.

Позивачі покликаються, що у вказаному житловому будинку залишилися проживати відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_5 і ОСОБА_7, що стверджується відповідною довідкою (а.с. 137-138).

Заперечуючи позовні вимоги, відповідачі вважають, що проживають там на законних підставах, оскільки є зареєстрованими. Рішення суду про визнання права власності за позивачками вони вважають незаконними.

Однак, позивачі, будучи співвласниками будинку, на даний час, заперечують щодо проживання відповідачів у ньому, та ті обстави, що відповідачі є членами їх сім'ї.

На з'ясування апеляційним судом обставин проживання відповідачів з позивачами однією сім'єю, ОСОБА_3 дані обставини заперечила.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про порушення прав позивачів, які, як власники мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з переходом права власності на житловий будинок до позивачів, відповідачі втратили статус члена сім"ї власника, оскільки права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідним від прав самого власника та при переході прав та обов'язків на жилий будинок від попереднього власника до іншого - не передбачає перехід права користування даним жилим приміщенням членів його колишньої сім'ї.

За таких обставин, виходячи зі змісту позовної заяви, доводи якої зводяться до порушення прав позивачів, як власників житлового будинку та оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не мають можливості розпорядитися своєю власністю, на що покликалися позивачі при обґрунтуванні позовних вимог, колегія судддів вважає, що у зв'язку з відсутністю договірних відносин з новими власниками будинку та припиненням права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1, відповідачі втратили право користування цим будинком, оскільки їх права похідні від прав колишнього власника будинку, членом сім'ї якого вони були.

За встановлених обставини, враховуючи порушення прав позивачів, колегія суддів вважає, що порушені права позивачів, як власників підлягають до задоволення відповідно до вимог, викладених в позовних вимогах.

При цьому, колегія суддів вважає заперечення відповідачів, як такі, що не ґрунтуються як на вимогах чинного законодавства так і на матеріалах справи, оскільки жодних доказів на спростування зазначених обставин, а їх заперечення є голослівними.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд припустився помилок у застосуванні процесуального та матеріального закону, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2014 року скасувати.

Зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх малолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_7 звільнити належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, а саме - приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 з жилого будинку та господарські приміщення - Г літню кухню, г сарай, Б сарай, Д сарай, д сарай, В вбиральня, протягом одного місяця з дня вступу рішення суду в законну силу.

Зобов'язати Острозький районний відділ управління Державної міграційної служби України Рівненської області зняти з реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою по АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : Ю.М. Рожин

А.М. Шеремет