АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/340/15 Головуючий 1 інстанції: Фастовець В.М.
Справа № 415/7613/13-ц Доповідач: Івах А.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Кредитної спілки "Центр фінансових послуг" про захист прав споживачів, визнання додаткової угоди недійсною,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до Кредитної спілки "Центр фінансових послуг" про визнання додаткової угоди від 13 березня 2009 року до Кредитного Договору № в-66/016/09/108/10 від 13 березня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем, яка виявилася третейською угодою, недійсною. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що оспорювана угода закріплює нечесну підприємницьку практику, вводить в оману споживачів і повинна бути визнана недійсною, оскільки вона фактично не має роз'яснень про її суть та можливі наслідки. Основна омана полягає в тому, що при її підписанні було помилково сприйнято слово "… суд", як орган державної судової влади України.

В угоді немає посилань на те що, третейський розгляд спору не є правосуддям, а а рішення третейських судів є тільки актами недержавної юрисдикційної діяльності з вирішення спорів сторін у сфері цивільних та господарських відносин.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Кредитної спілки "Центр фінансових послуг" про захист прав споживачів, визнання додаткової угоди недійсною відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про поважність причини суду не повідомили, тому справу судова колегія розглядає, у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України - за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимогам вказаних норм цивільного процесуального права рішення суду відповідає.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував та встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами і законом, що їх регулює.

По справі достеменно встановлено, що 13 вересня 2009 року між Кредитною спілкою та ОСОБА_2 буд укладений кредитний договір №В-66/0016/09/108/10, за умовами якого кредитодавць надав позичальнику грошові кошти у розмірі 18453,34 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості.

Тоді ж, у забезпечення зобов'язань ОСОБА_2, узятих ним за умовами кредитного договору, між Кредитною спілкою та ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 було укладено договори поруки, за умовами п.1.1 яких Поручителі зобов'язалися солідарно з відповідачем відповідати перед Позивачем за виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Також, 13 березня 2009 року між Кредитною спілкою "Центр фінансових послуг" з однієї сторони, ОСОБА_2 - з другої сторони, ОСОБА_4 - з третьої сторони, ОСОБА_1 - з четвертої сторони, ОСОБА_5 - з п'ятої сторони, іменованих як "поручителі", була укладена Додаткова угода до Кредитного договору №В-66/0016/09/108/10 від 13 березня 2009 року (а.с.6), відповідно до умов якої сторони домовилися, що всі спірні питання, пов'язані з виконанням кредитного договору №В-66/0016/09/108/10 вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що Закони України "Про судоустрій України" від 07.02.2002 року (діяв на момент підписання кредитного договору) та "Про третейські суду" є загальнодоступними нормативно-правовими актами, прийнятими задовго до підписання спірного правовчину. Система судочинства викладена також у Конституції України, є загальновідомим і поняття "третейського суду", як сторонньої незалежної особи, що розглядає спір, тому вважав посилання позивачів на ніби то введення їх в оману наявністю слова "суд" у третейській угоді, а звідси і нечесної підприємницької практики, безпідставними і надуманими.

З висновком суду судова колегія погоджується, находить його таким, що відповідає конкретним обставинам справи, положенням Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про третейські суди"та ст. 17 ЦПК Українисторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України "Про третейські суди".

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди"(справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція Україниводночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди", третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку(кредитної спілки).

Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (ст. 17 Цивільного процесуального кодексу України), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом (як це зазначають позивачі), а є одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Третейське застереження, яке оскаржується позивачами, ніяким чином не суперечить чинному законодавству, оскільки стаття 5 Закону України "Про третейські суди"передбачає, що будь-якій спір, який виникає з цивільних чи господарськи правовідносин може бути переданий на розгляд третейського суду.

Також, згідно зі ст. 6 Закону України "про третейські суди" третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних чи господарських правовідносин.

Таким чином, укладення Кредитного договору із третейським застереженням є наслідком вільного волевиявлення сторін, в тому числі відповідачів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -