Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/603/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження №22-ц/778/4016/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду із вказаним позовом який обґрунтовували тим, що 13 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») був укладений кредитний договір №10-1916-088К, за умовами якого банк надав на споживчі цілі кредит в сумі 80 000 доларів США під 16,5% річних, із терміном повернення до 13.08.2023 року

В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №10-1916-088І, посвідчений 13.08.2008 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Зазначали, що під час укладання кредитного договору відповідачем по справі не було надано позивачам інформації про сукупну вартість кредитних ресурсів, та не було погоджено графік щомісячних платежів, тому позивачі вважають, що даний кредитний договір складено із порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів.

Вказували, що задоволення вимог про визнання кредитного договору недійсним тягне визнання недійсними інші повязані похідні зобовязання, зокрема, іпотеку.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд визнати недійсним кредитний договір №10-1916-088К від 13.08.2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та визнати недійсним іпотечний договір №10-1916-088І від 13.08.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посвідчений 13.08.2008 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки). Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі (а.с.78, 80-84).

Від представника відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін, справу розглядати за відсутності представника відповідача (а.с.79).

Інші учасники апеляційного розгляду, які не зявилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, заперечень або пояснень по справі, заяв про зміну місця проживання, від них не надходило.

Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.08.2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») було укладено кредитний договір №10-1916-088К, за яким кредитор надавав позичальнику кредитні кошти в розмірі 80 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 16,5% річних, терміном дії до 13.08.2023 року (а.с.6-7).

Додатком №1 до кредитного договору №10-1916-088К від 13.08.2008 року був Графік погашення заборгованості, який є невідємною частиною договору та був підписаний позичальником (а.с.61-62)

Сторонами у справі факт отримання кредитних коштів ОСОБА_5 не оспорюється.

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором було 13.08.2008 року укладено іпотечний договір №10-1916-088І між банком та ОСОБА_3 (а.с.8-9).

Доводами апеляційної скарги є те, що банк перед укладанням договору, а також після укладання договору не надав повну інформацію стосовно предмету кредитного договору із всіма витратами, нарахуваннями тощо, чим порушив п.п. 2.1, 3.1, 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, зареєстровані в Мінюсті 25.05.2007 року за №541/13808, ст.ст. 11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Посилання апелянта про те, що банк, укладаючи кредитний договір порушив, на його думку, законодавство про захист прав споживачів, не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обовязки учасників.

За ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, з підстав передбачених ст. 215 ЦК України, та ст.ст. 11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Пунктом 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року (далі Правила), передбачено, що банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема:

можливу суму кредиту;

строк, на який кредит може бути одержаний;

мету, для якої кредит може бути використаний;

форми та види його забезпечення;

необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача;

тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо);

переваги та недоліки пропонованих схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням:

процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо);

варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги;

можливості та умов дострокового повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені законодавством.

Відповідно до п. 3.1 Правил банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке:

значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку;

перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо;

перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Згідно із п. 3.2 Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Позивач при укладенні кредитного договору отримала копію кредитного договору та додаток №1 до нього, з текстом яких ознайомилася та свою згоду з умовами кредитування скріпила особистим підписом, тобто позичальнику була надана інформація щодо істотних умов договору, а тому порушень Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не доведено.

З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2008 року ОСОБА_5 ознайомилася та погодилася із Інформацією про умови кредитування, про що свідчить її підпис (а.с.60).

Отже, колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_5, підписавши Інформацію про умови кредитування, Кредитний договір та Графік погашення заборгованості, підтвердила факт ознайомлення її як позичальника із умовами кредитування та відповідно погодилася на укладення договору на умовах, викладених у договорі ( а.с.61-62).

Відповідно до розяснень, наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Так, стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, однак позивач всупереч цьому не навів жодного порушення цих вимог.

При підписанні кредитного договору №10-1916-088К від 13.08.2008 року та іпотечного договору №№10-1916-088І від 13.08.2008 року всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не вбачається підстав стверджувати про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства, на що позивачі посилаються у своїй позовній заяві.

Отже, належних та допустимих доказів у розумінні ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження жодної із перелічених підстав для визнання кредитного договору недійсним, позивачами не надано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, який, згідно ст. 11 ЦПК України, вирішив спір в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про відсутність підстав для про визнання договорів недійсними, з мотивів, викладених у позовній заяві .

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою і не спростовують висновок суду та не дають підстав для зміни чи скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: