Дата документу 26.01.2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«26» січня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко В.В.

при секретарі - Діденко Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого у шлюбі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розділити майно та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, як спільне набуте майно подружжя. А за відповідачем просить визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволені позову наполягає.

Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просить розглядати справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 08.05.1993 року між сторонами Новомиколаївською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області було укладено шлюб /а.с. 7/.

Судом встановлено, що за час подружнього життя сторонами спільно, за сумісні кошти придбано житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.1997 року /а.с. 10-11/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 22.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано /а.с. 8-9/.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у випадку поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ніяких договорів про правовий та юридичний статус сумісного майна або його поділ сторони не укладали.

Аналізуючи докази кожен окремо та всі у сукупності, суд вважає за можливе задовольни позов та визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнати за сторонами право власності на вказаний житловий будинок по 1/2 частині кожному.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 15,57,59,61, 107,208,212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого у шлюбі - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1), право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 21,9 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 (інн НОМЕР_2), право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 21,9 кв.м.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Кучеренко