УХВАЛА

іменем україни

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Журавель В.І., Червинської М.Є.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 4 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа від 21 червня 2013 року щодо примусового стягнення з ПАТ «Акцепт-Банк» та ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором, виданого згідно з рішенням суду від 15 травня 2013 року, та поновлення строку для пред'явлення його до виконання, посилаючись на те, що виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_3 було надіслано до відділу державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, проте, як з ясувалося, останній його не отримав й до банку його повернуто не було. Виконавчий лист було втрачено при пересилці, а тому є підстави для поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 4 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року, у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи без задоволення заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся із вказаною заявою з пропуском строку для звернення виконавчого листа до виконання та без належних і допустимих доказів щодо втрати оригіналу виконавчого листа, а відповідно до вимог ст. 72 ЦПК України наслідками пропущення процесуальних строків є втрата права на вчинення процесуальної дії.

З такими висновками погодився й суд апеляційної інстанції, зазначивши також, що у матеріалах справи відсутні докази, що позивач взагалі отримував виконавчий лист.

Проте повністю погодитись із висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Частиною 1 ст. 371 ЦПК України передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, законодавством визначено дві окремі процесуальні дії, такі як отримання дубліката виконавчого документа та поновлення строків пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Судом установлено, що заява про отримання дубліката виконавчого документа була подана ПАТ КБ «Приватбанк» поза межами строку для пред'явлення виконавчого документа, однак банк не може вважатись таким, що втратив процесуальне право на отримання дубліката виконавчого документа.

Разом з тим поновлення пропущеного строку слід відрізняти від переривання строку давності для пред'явлення виконавчого листа до виконання. Заява про поновлення строку подається одночасно з пред'явленням виконавчого документа до суду, який його видав або до суду за місцем виконання.

Таким чином, відсутність оригіналу виконавчого документа процесуально унеможливлює поновлення строку для його пред'явлення до виконання.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що указаний виконавчий лист було втрачено в ході пересилки його на виконання до відділу державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, він не знаходиться ні у стягувача, ні у відділі державної виконавчої служби, і це унеможливлює виконання рішення суду та порушує майнові права банку.

Крім того ПАТ КБ «Приватбанк» посилалось на лист відділу державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області від 6 березня 2014 року № 2292, з якого вбачається, що копія, а не оригінал виконавчого листа, банком подавався. Це спростовує висновок апеляційного суду, що заявник взагалі не отримував виконавчого листа.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, не дав їм належної юридичної оцінки, не навів мотивів їх відхилення та дійшов передчасного висновку про залишення ухвали районного суду без змін.

При цьому висновки апеляційного суду про необґрунтованість заяви банку ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: В.І. Журавель

М.Є. Червинська

В.А. Черненко

С.П. Штелик