Справа № 343/3086/14-ц
Провадження № 22-ц/779/942/2015
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.,

з участю представників: позивача ОСОБА_2-ОСОБА_3

та ОСОБА_4;

відповідачки ОСОБА_5таОСОБА_7.;

третя особа нотаріус Губа І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу - Губа Ірина Володимирівна про визнання недійсним договору дарування частини квартири та визнання права власності на частину квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 20 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом та із врахуванням уточнених вимог, зазначав, що він проживає у квартирі АДРЕСА_1 яка на праві власності належала його покійній дружині ОСОБА_7. Після смерті дружини ІНФОРМАЦІЯ_1., зазначену квартиру в рівних частках за законом успадкував він та дочка - відповідачка ОСОБА_5 29 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір дарування згідно якого він подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар належну йому ? частину квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір дарування спірної частини квартири вважав незаконним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, просив цей договір визнати незаконним та визнати за ним право власності на спірну частину квартири, посилаючись на те, що шляхом незрозумілих йому махінацій та обману з сторони відповідачки, не розумів, що підписує договір дарування належної йому частини квартири, оскільки зареєстрований і приживає в цій квартирі, сплачує комунальні послуги і не втратив інтересу до цієї квартири.

Рішенням Долинського районного суду від 20 березня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що спірна квартира мала різну нумерацію і підписуючи договір дарування вважав, впорядковує нумерацію квартири.

У судовому представники ОСОБА_2 - підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_5 вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим і просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні 29 вересня 2009 року договору дарування ? частини квартири АДРЕСА_1 своїй доньці - відповідачці ОСОБА_5, волевиявлення позивача відповідало його внутрішній волі, його дії були спрямовані на настання реальних наслідків щодо укладеного правочину - договору дарування квартири, ним не подано доказів про наявність помилки чи неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення чи договір дарування вчинений позивачем під впливом обману, а тому відсутні підстави, передбачені ч. 1 ст. 230 ЦК України для визнання його недійсним.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього ж Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до зазначеної норми, є введення однією стороною іншої сторони правочину в обман щодо обставин, які мають істотне значення. Якщо особа, яка вчинила правочин (ч. 1 ст. 229 ЦК України), помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач.

Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 29 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування згідно якого позивач подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар належну йому ? частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.62).

За змістом п.п.6,8,16 зазначеного договору дарування дарувальник та обдарована розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки для кожної сторін, договір спрямований на реальне настання правових наслідків , що обумовлений ним, їх волевиявлення як сторін за договором є вільним і відповідає внутрішній волі.

Дарувальнику роз'яснено, що за своєю природою договір дарування є безоплатним,а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої вчинення на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Дарувальник та обдарована стверджують, що зміст цього договору, а також зміст зазначених в пункті 15 цього договору (зміст 229,230,231,233-235 ЦК України) та Сімейного кодексу України їм зрозумілий, питань, які б залишились нез'ясованими для них немає.

Цей договір дарування власноручно підписаний сторонами.

Суд обґрунтовано відхилив посилання позивача на те, що даний договір дарування квартири вчинений позивачем внаслідок обману з боку відповідачки, а тому є підстави для визнання даного правочину недійсним, оскільки такий факт матеріалами справи та поясненнями позивача, належними та достовірними доказами, не доведений, як того вимагають приписи ст. ст. 10, 11 ЦПК України.

Суд також правильно відхилив доводи представника позивача, що спірний договір дарування посвідчений нотаріусом за межами нотаріального округу, так як м. Долина Івано-Франківської області не відноситься до міст обласного підпорядкування, районного поділу немає і територіально входить до Долинського району.

Доводи апеляційної не містить переконливих висновків про наявність обману з сторони відповідачки чи навмисного введення позивача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину - договору дарування частини квартири, тому підлягають відхиленню.

Колегія суддів вважає оскаржуване рішення справедливим, по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313,314,315 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Долинського районного суду від 20 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

Р.Й.Матківський