Справа № 570/5821/14-ц
Номер провадження 2/570/283/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання такими, що втратили право користування житлом, -

в с т а н о в и в :

згідно вимог позовної заяви позивач просить усунути перешкоди у користуванні майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщення.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідач, яка є бувшим власником майна, не проживає за місцем реєстрації.

У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у його відсутність, позов підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з"явилася з невідомої суду причини, хоча про місце, дату та час його проведення повідомлялася заздалегідь та належним чином, оскільки повістку про виклик до суду отримав повнолітній член її сім"ї, про причини неявки суд не повідомила. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про їх правовідносини і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За таких умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, при цьому позивач не заперечує проти такого вирішення спору. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та неявка яких не перешкоджає розгляду заяви, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши справу в межах заявленного позову на підставі представлених доказів, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщення, позивач в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Як встановлено судом та підтверджується дослідженими доказами, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з 03 липня 2014 року, в якому згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Рівненській області зареєстрована відповідач ОСОБА_2

Позивач набув право власності на вказаний будинок в результаті укладення договору купівлі-продажу, який не визнаний судом недійсним.

Таким чином, з моменту продажу вказаного будинку право власності відповідача є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування будинком, яка нерозривно пов'язана з власністю.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб.

Норми ст.ст.15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

У даному випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (ст.346 ЦК України).

Судом з'ясовано, що відповідач не є власником житла, але в добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном.

Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи те, що позивач є єдиним власником будинковолодіння, в якому відповідач залишається зареєстрованими й на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на неї відповідачем, й відповідно після припинення права користування вказаним будинком колишнім власником, чим порушують право власності позивача, тому позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, тому вказане рішення є підставою для зняття відповідача з її реєстрації за вказаною адресою, а тому додаткового рішення з цього приводу не вимагається.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, позивач в позовній заяві не ставить таку вимогу, тому в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.11 ЦПК України, вказані витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.386, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», керуючись ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, 213-215, 224-228, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання такими, що втратили право користування житлом.

Визнати ОСОБА_2 ( паспорт НОМЕР_3, виданий 14 січня 1998 року Рівненським РВ УМВС УКраїни в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_2) такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кушнір Н.В.