АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №623/1922/14ц Головуючий 1 інст. - Вергун І.В.
Провадження №22-ц/790/1813/15
Категорія: житлові Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Коростійової В.І., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 січня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2. звернувся до суду з зазначеним позовом.

Посилався на те, що він та ОСОБА_1 є співвласниками у рівних частках житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У позасудовому порядку дійти згоди щодо поділу будинку відповідно до ідеальних часток, а також щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій він розташований, співвласники не можуть.

Зважаючи на зазначене, після уточнення позовних вимог за наслідками проведення судової будівельно-технічної експертизи, просив провести реальний поділ спірного домоволодіння та визначити порядок користування земельною ділянкою на якій воно розташоване, відповідно до третього варіанту поділу житлового будинку та третього варіанту порядку користування земельною ділянкою, що відображені у висновку будівельно-технічної експертизи № 10358/12974/12975 від 28 листопада 2014 року ХНДІСЕ ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса.

Відповідач заперечувала проти розподілу домоволодіння по третьому варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи, який порушує її права власника та просила провести розподіл житлового будинку по другому варіанту експертного висновку.

Самостійних позовних вимог ОСОБА_1 не заявляла.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21січня 2015 року позов задоволено. Суд вирішив провести розподіл спірного житлового будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою за третім варіантом експертного висновку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким поділити будинок за другим варіантом експертного висновку.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, проти розподілу спірного будинку за третім варіантом категорично заперечувала.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Судом установлено, що спірний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить колишньому подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (по ? частині на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 липня 2013 року) (а.с.5-8).

Загальна площа будинку складає 150,3 кв.м, а житлова - 59,2 кв.м, є господарські будівлі та споруди.

У спірному будинку проживають ОСОБА_1 разом з донькою та онукою сторін, позивач з липня 2012 року в цьому будинку фактично не проживає ( а.с.29,30).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 28 листопада 2014 року № 10358-12974-12975 запропоновано чотири варіанти поділу зазначеного вище житлового будинку в натурі та порядку користування земельною ділянкою.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що третій варіант поділу на якому наполягав позивач є доцільним, оскільки він відповідає ідеальним часткам співвласників. Для розподілу домоволодіння за третім варіантом експертом запропоновано виконати роботи по переобладнанню будинку на дві окремі ізольовані квартири:

- демонтувати перегородки між приміщеннями «1», «3», та «4»;

- демонтувати перегородку між приміщеннями «3» та « 2»;

- улаштувати перегородку в приміщеннях «1», «3» та перегородку в приміщенні «2», переобладнавши таким чином на приміщення « 1», площею 12,1 кв.м. (використовувати, як коридор), приміщення «2», площею 13,4 кв.м. (переобладнати в кухню), приміщення «3», площею 3,8 кв.м. (використовувати, як ванну, при цьому переустановити ванну, умивальник та улаштувати унітаз), приміщення «4», площею 3,8 кв.м. (переобладнати в ванну, улаштувати ванну та умивальник), приміщення «9», площею 8,1кв.м. ( використовувати як коридор);

- демонтувати перегородку між приміщеннями «6» та «7», переобладнавши таким чином на приміщення № «6», площею 22,6 кв.м., яке використовувати, як житлову кімнату (у відповідності до п. 2.24 ДБН В. 2.2-15-2005);

- улаштувати гвинтові сходи ( або інші, на вибір власника) в приміщенні «2» приблизним діаметром 1,4 м на 20 сходинок (необхідно запроектувати, при виготовленні проектної документації);

- закласти дверний проріз між приміщеннями мансарди « ІІ» та « ІІІ».

Переобладнання слід проводити сторонами у відповідності до вимог ДБН на основі проектних рішень, розроблених спеціалізованою організацією, при наявності належним чином оформленого дозволу виконкому місцевої ради, державної пожежної інспекції і газового господарства (а.с.71-100).

Про це зазначив суд у резолютивній частині оскаржуваного рішення.

За змістом ст.152 ЖК України, як в редакції, що діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і в редакції чинній на час розгляду справи апеляційним судом, а також п.1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, здійснення переобладнання й перепланування в будинку за обраним позивачем варіантом потребує отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради та узгоджень органів державного нагляду та органів, що видають технічні умови на переобладнання інженерних мереж, газового господарства і держпожінспекції. Про це зазначено і в експертному висновку, який було покладено в основу оскаржуваного рішення.

У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.

Таким чином, згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування при реальному поділі житлового будинку згідно висновку експертизи та відповідні погодження компетентних органів повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, так як така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову.

Суд першої інстанції при вирішенні справи та задоволенні позову зазначених вимог закону не виконав, не роз'яснив позивачу необхідність подання згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України для доведення позовних вимог погодження відповідних організацій, а також дозволу органу влади на переобладнання та перепланування у житловому будинку.

На виконання положень ч.4 ст.10 ЦПК України, при апеляційному розгляді справи суд запропонував стороні позивача виконати ці вимоги закону та надати відповідні погодження й дозвіл органу влади, що підтверджується технічним записом судового засідання. Для надання можливості реалізації такого права позивача, та з метою вирішення спору по суті, суд апеляційної інстанції тричі оголошував перерву у справі (з 02 березня по 19 травня), проте такі докази надані не були.

Посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції на те, що згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування, а також відповідні дозвільні документи будуть отримані ОСОБА_2 після набрання чинності судовим рішенням про реальний поділ будинку, не грнтуються на законі, оскільки, як зазначено вище, наявність таких дозвільних документів є передумовою задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 10 ЦПК України. Частина 3 ст.27 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Оскільки позивач не довів можливість поділу житлового будинку в натурі, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Разом з тим, як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 не позбавлені можливості звернутися до суду для вирішення спору про поділ домоволодіння в натурі після отримання необхідних дозвільних документів.

Керуючись ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 січня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовуОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді