АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/165/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1186/15Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Гальонкіна С.А., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир Агро", третя особа - відділ Держземагенства в Оржицькому районі Полтавської області, про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивачі звернулись до суду з вказаними позовами, які ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 03 березня 2014 року об'єднані в одне провадження, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 26 березня 2014 року, просили ухвалити рішення, яким розірвати договори оренди та додаткові угоди до них, укладені з відповідачем. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що оспюрювані договори та додаткові угоди до них мають бути розірвані, оскільки орендар порушив умови угод щодо виплати орендної плати.

Заочним рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 30 квітня 2014 року позов задоволений: розірвані договори оренди і додаткові угоди до них, стягнута з ТОВ "Яромир Агро" на користь позивачів заборгованість з орендної плати.

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року задоволена заява товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир Агро" - скасоване заочне рішення цього суду від 30 квітня 2014 року.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 04 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що висновки суду про відсутність систематичного порушення умов договорів суперечать фактичним обставинам, які не заперечувалися відповідачем. Суд дав хибну оцінку доказам відповідача щодо виплати орендної плати.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі на підставі Державних актів є власниками земельних ділянок на території Оржицького району Полтавської області (т.1 а.с.7,8, 44,45,46,47,48).

25 травня 2007 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Яромир-Агро» укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,73 га строком на п'ять років. Договір зареєстрований 26 липня 2007 року, запис у Державному реєстрі земель №89 (т.1 а.с.9-10).

25 травня 2007 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Яромир-Агро» укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,73 га строком на п'ять років. Договір зареєстрований 26 липня 2007 року, запис у Державному реєстрі земель №90 (т.1 а.с.11-12).

25 травня 2007 року між ОСОБА_6 і ТОВ «Яромир-Агро» укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,78 га строком на п'ять років. Договір зареєстрований 26 липня 2007 року під номером 81 (т.1 а.с.221-222).

Згідно пункту четвертого вказаних договір нормативна грошова оцінка кожної земельної ділянки становила 43 157 грн. 72 коп. Пунктом сьомим договорів передбачалося, що орендна плата сплачується готівкою через касу орендаря. Пунктом десятим договорів орендна плата визначена у розмірі 863 грн. 15 коп.

31 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Яромир-Агро» укладена додаткова угода до договору оренди землі. Запис про реєстрацію угоди №03264 (т.1 а.с.13 зворот).

31 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Яромир-Агро» укладена додаткова угода до договору оренди землі. Запис про реєстрацію угоди №03260 (т.1 а.с.13).

01 листопада 2011 року між ОСОБА_6 і ТОВ «Яромир-Агро» укладена додаткова угода до договору оренди землі. Запис про реєстрацію угоди від 26 липня 2012 року №03747. (т.1 а.с.57).

Додатковими угодами змінений пункт четвертий договорів - збільшений розмір нормативної грошової оцінки землі до 54 137 грн. 47 коп. Строк дії договорів продовжений до 31 грудня 2016 року. Пункт десятий договорів викладений у такій редакції: «розмір річної орендної плати становить 5,5 відсотків від нормативної грошової оцінки землі, що у грошовому еквіваленті становить 2 977 грн. 56 коп.

11 листопада 2011 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Яромир-Агро» укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,80 га строком на п'ять років. Договір зареєстрований 24 грудня 2012 року за номером 06134 (т.1 а.с.49-50).

11 листопада 2011 року між ОСОБА_5 і ТОВ «Яромир-Агро» укладені два договори оренди земельних ділянок площею 3,8 га і 7,6 га строком на п'ять років. Договори зареєстровані 24 грудня 2012 року за номерами 06136 і 06135 (т.1 а.с.53-56).

02 листопада 2011 року між ОСОБА_6 і ТОВ «Яромир-Агро» укладений договір оренди іншої земельної ділянки площею 3,78 га строком на п'ять років. Договір зареєстрований 21 грудня 2012 року під номером 06105 (т.1 а.с.51-52).

Пунктом п'ятим договорів нормативна грошова оцінка землі встановлена у розмірі 54 137 грн. 47 коп. Пунктом дев'ятим договорів встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2 977 грн. 56 коп., що становить 5,5 відсотків нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до інформації відділу Держземагенства в Оржицькому районі від 28 січня 2014 року нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) на території Староіржавецької сільської ради станом на 01.01.2012 року та станом на 01.01.2013 року - 95065,40 грн. (т.1 а.с.14).

Згідно висновку судової економічної експертизи №1036 від 06 лютого 2015 року (т.2 а.с.72-83) позивачі отримали орендну плату у таких розмірах:

За 2013 рік: ОСОБА_6 - 4 936 грн. 40 коп., ОСОБА_3 - 2 838 грн. 79 коп., ОСОБА_2 - 2 838 грн. 79 коп., ОСОБА_5 - 5 761 грн. 58 коп.

За 2014 рік: ОСОБА_6 - 7 321 грн. 25 коп., ОСОБА_3 - 3 140 грн. 28 коп., ОСОБА_2 - 3 140 грн. 28 коп., ОСОБА_5 - 8 390 грн. 23 коп., ОСОБА_4 - 1 419 грн. 98 коп.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції з дотриманням вимог процесуального закону дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата сплачувалася відповідачем у розмірах передбачених договорами оренди, а затримання строків її внесення не є істотним порушенням у розумінні ст.651 ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Із системного аналізу приписів ст.15, 21 - 23 ЗУ «Про оренду землі», ст.200 ЗК України, ст.1,3,5 ЗУ «Про оцінку земель», ст.289 Податкового кодексу України, положень Постанови КМУ № 1185 від 31 жовтня 2011 року «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» слідує, що нормативна грошова оцінка земель є невід'ємним чинником забезпечення раціонального використання, у тому числі і в першу чергу, земель сільськогосподарського призначення, а також важливим інструментом захисту законних прав та інтересів власників земель. Нормативна грошова оцінка земель не є сталою величиною - вона регулярно переглядається і змінюється з урахуванням коефіцієнту індексації.

Зі змісту пунктів дев'ятого (десятого) договорів вбачається, що сторони прив'язали розмір орендної плати до нормативної грошової оцінки землі (5,5%), проте сама редакція, у якій викладені зазначені пункти договорів, дає підстави для їхнього неоднозначного тлумачення у частині автоматичної (без попереднього узгодження) зміни розміру орендної плати у разі зміни нормативної грошової оцінки землі.

Наведена обставина може бути підставою для внесення змін до договорів оренди, проте, як правильно встановив суд першої інстанції, позивачі не скористалися своїми правами, передбаченими ст.23, ст.30 ЗУ «Про оренду землі».

Відносно висновків суду першої інстанції про те, що відповідач вносив орендну плату у розмірі, який був визначений договорами оренди, то колегія суддів констатує, що суд першої виконав вимоги ст.212 ЦПК України і належно оцінив надані сторонами докази. Позивачі всупереч вимогам ст.10, ст.60 ЦПК України не надали належних і допустимих доказів, які б спростували зазначений висновок суду. Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вжив заходів для перевірки певних обставин суперечать принципу диспозитивності (ч.1,ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України), а матеріали справи не містять даних про невиконання судом приписів ч.4 ст.10 ЦПК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги про доведеність факту систематичного порушення відповідачем строків внесення орендної плати колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24, ст.32 ЗУ «Про оренду землі» з урахуванням правової позиції ВСУ, викладеній у постанові №6-146цс12 від 12 грудня 2012 року, систематичне порушення умов договору може бути підставою для ухвалення судом рішення про розірвання договору оренди.

Разом з тим, при вирішенні цього спору слід також керуватися загальними правилами застосування положень ст.651 ЦК України, критерії застосування яких визначені у постанові ВСУ №6-75цс13 від 18 вересня 2013 року. У наведеному судовому рішенні роз'яснено, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

У цій справі судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 орендну плату за 2012 рік отримали у повному обсязі у січні 2013 року (затримка - один місяць), за 2012 рік повна сума внесена орендарем у лютому - квітні 2014 року (максимальна затримка - чотири місяці). ОСОБА_4 орендну плату за 2012 рік отримав вчасно, а за 2013 рік - у лютому 2014 року (затримка - два місяці).

Встановлена судом затримка внесення орендної плати не є істотним порушенням умов договору, оскільки пунктом 14 договорів для орендаря передбачена санкція за порушення строків внесення орендної плати у виді пені у розмірі 0,01 відсотка за кожен день прострочки. Таким чином, позивачі не позбавлені можливості компенсувати імовірні матеріальні втрати у порядку, визначеному договором, тобто відсутні підстави вважати доведеним факт безповоротної втрати того, на що реально сподівалися позивачі при укладені договорів оренди.

Оцінюючи істотність встановлених судом порушень виконання договірних зобов'язань, колегія суддів приймає до уваги специфіку самого об'єкта орендних відносин - земельна ділянка сільськогосподарського призначення, сезонність його використання, а також те, що у межах періоду часу, який залишився до закінчення строку дії договорів (до грудня 2016 року), орендодавці мають реальну можливість забезпечити захист своїх прав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: С.А.Гальонкін

В.І.Акопян

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов