Ухвала іменем україни
04 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про припинення договору поруки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 грудня 2007 року № 490053573 (далі кредитний договір) у сумі 366 473 грн 53 коп. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику ОСОБА_5 кредит у сумі 18 938,72 доларів США. У зв'язку з тим що боржник ОСОБА_5 зобов'язання за договором щодо здійснення щомісячного погашення заборгованості не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, а відповідач ОСОБА_4 згідно з договором поруки від 17 грудня 2007 року № 490053573-П, укладеним між позивачем та останньою, взяла на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за зобов'язаннями, що виникають з умов кредитного договору, а тому банк просить стягнути з відповідача 366 473 грн 53 коп. боргу за кредитним договором та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4 в лютому 2014 року подала зустрічний позов до ПАТ «Альфа-Банк», уточнивши позовні вимоги, просила визнати договір поруки, укладений між нею та позивачем 17 грудня 2007 року № 490053573-П, припиненим. Зокрема, вказує на те, що боржник припинив внесення щомісячних платежів щодо повернення кредиту у 2009 році. На порушення умов договору та ч. 4 ст. 559 ЦК України позивач не виконав свого обов'язку та не звернувся в 2009 році з вимогою до неї, як поручителя, про дострокове повернення частини позики, така вимога поступила лише 11 грудня 2013 року, а тому вважає, що банк втратив право вимоги за договором поруки. Крім того, представник позивача звернувся в суд із заявою про застосування позовної давності до позовних вимог банку.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 серпня 2014 року, в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про припинення договору поруки задоволено. Визнано договір поруки від 17 грудня 2007 року № 490053573-П, укладений між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_4, таким, що припинив свою дію з 01 березня 2010 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову банку та ухваливши рішення про задоволення зустрічного позову про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що банк, пред'явивши у серпні 2009 року вимогу до боржника про дострокове повернення кредиту, звернувся до поручителя з відповідною вимогою лише 11 грудня 2013 року, що відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою.

Такі висновки є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17 грудня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 18 938,72 доларів США на придбання транспортного засобу зі сплатою 10,7 % річних на строк до 17 грудня 2014 року (а. с. 9, т. 1).

Зі змісту п. п. 2.10, 2.12 кредитного договору вбачається, що основне забезпечення/предмет застави є транспортний засіб Dodge Caliber, 2007 року випуску. Сторони узгодили, що вартість предмета застави вони оцінюють у 171 240 грн 55 коп.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від від 17 грудня 2007 року № 490053573-П з подальшим внесенням змін і доповнень, згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі за невиконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору (а. с. 20).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 366 473 грн 53 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 5.3 договору поруки дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього договору.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 23 травня 2012 року (справа № 6-33цс12), умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з п. 2.3 дата остаточного повернення кредиту - 17 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту за договором.

Як убачається з матеріалів справи, 12 серпня 2009 року з ОСОБА_5 на підставі судового наказу судді Шахтарського міськрайонного суду Донецької області було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 490053573, загальний розмір якої склав 126 509 грн 41 коп. У рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Dodge Caliber, 2007 року випуску, що належав на праві власності ОСОБА_5, шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ «Альфа-Банк» з укладенням від імені ОСОБА_5 угод щодо оплатного відчуження в будь-який спосіб з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, отриманням витягів з державного реєстру прав власності, також наданням ЗАТ «Альфа-Банк» всіх необхідних повноважень для здійснення такого відчуження.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14), виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Таким чином, звернувшись до суду у серпні 2009 року про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_5 за кредитним договором, банк змінив строк виконання основного зобов'язання. Із вимогою до поручителя банк звернувся лише 11 грудня 2013 року (а. с. 30), отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що порука припинилась відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська