Справа № 459/3471/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/957/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Львіввугілля" на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Львіввугілля", третя особа Державне підприємство "Центрально-західна компанія "Вуглеторфреструктуризація" Західно-Українська виконавча дирекція з ліквідації шахт про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь ОСОБА_2 12000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржило ДП "Львіввугілля".

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ДП "Львіввугілля" 30000 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва - відмовити. Вважають рішення незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що вини шахти у тому, що позивач отримав профзахворювання немає, так як зі сторони власника не було вчинено ніяких протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих і небезпечних умов праці, які б спричинили профзахворювання. Також, зазначають, що судом не враховано, що довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності є підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди і не підтверджує факту заподіяння моральної шкоди. Також, позивачем не надано жодних доказів, які б могли підтвердити факт завдання моральної шкоди. Також, позивачем пропущено строк позовної давності з даним позовом, який розпочався 5.01.2009 року, тобто з часу встановлення позивачу втрати працездатності внаслідок професійного захворювання та відповідно до ст. 233 КЗпП України закінчився - 5.04.2009 року. Також, судом не взято до уваги, що 22.03.2007 року, ОСОБА_2 було встановлено 25% втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва, що мало місце 18.02.1987 року на Шахті ім. Героя Радянського союзу А.В. Лопатіна в подальшому шахта № 1 "Червоноградська", правонаступником якої є Державне підприємство "Центрально-Західна Компанія "Вуглеторфреструктуризація" ВСП Західно-Українська дирекція з ліквідації шахт, а тому відповідальність за трудове каліцтво повинна покладатися на дане підприємство.

У судове засідання особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, причин неявки не повідомили. Однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів, що свідчили б про поважність причин їх неявки (неявки їх представників) суду представлено не було та зважаючи на ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі та вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що позивачу вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом 22.03.2007 року. Зважаючи на вказане, вимоги ряду нормативно-правових актів, встановлені остаточно 5.01.2009 року 60 % втрати професійної працездатності з яких 20% внаслідок трудового каліцтва та 40% професійні захворювання - вперше, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач та інші обставини, судом стягнуто суму для відшкодування моральної шкоди у згаданому розмірі.

Однак колегія суддів вважає, що такі висновки суду здійснені без повного та всебічного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, висновки суду в повній мірі обставинам справи не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені та висновки суду не відповідають в повній мірі вимогам закону.

Так із матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно протягом 1970-2008 років працював на підприємствах по видобутку вугілля, більша частина яких на даний час входять до складу ДП "Львіввугілля" та був звільнений 21.11.2008 року, згідно п.2 ст.40 КЗпП України (за станом здоров'я). Стаж роботи позивача в умовах дії шкідливих або небезпечних факторів становить понад 30 років (трудова книжка (а.с. 45-58).

Згідно копії акту №8 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 02.09.2004 року та копії акту перерозслідування нещасного випадку від 02.09.2004р. (а.с. 21-22, 23-24), - 18.02.1987 року о 10год. 00хв. з позивачем стався нещасний випадок, а саме в 10год.00хв. була розвантажена передня стійка секції, внаслідок чого опустилась передня частина перекриття і воно (перекриття) нахилилося в сторону секції №167. Козирьок секції, який раніше був від'єднаний від перекриття, при нахилі зісковзнув з перекриття і вдарив ОСОБА_2 по правій нозі.

Однак з довідок Профпатологічної МСЕК № 020312 Серії ЛВА-2 від 22.03.2007 року, Серії ЛВА-2 № 023867 від 05.01.2009 року (а.с. 7-8) та відповіді на запит апеляційного суду Львівської області МСП МСЕК №53 від 31.12.2014 року вбачається, що позивачу з 5.04.2005 року актом №822 вперше було встановлено 25% втрати працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом, в подальшому 5.01.2009 року ОСОБА_2 було встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново та 60 % втрати працездатності, з яких: вперше 30 % - антракосилікоз, вперше 10 % - радикулопатія (професійні захворювання) та 20 % - трудове каліцтво.

Про трудове каліцтво та стійку втрату професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням стверджує і Повідомлення про хронічне професійне захворювання (а.с.25), Витяг з медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 26), Виписки з історії хвороби (а.с.79, 85,89,95).

Вказане свідчить про те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою 25% професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом (на даний час 20%), - вперше виникло у позивача в 2005 році, а не у 2007 році, як помилково вважав суд першої інстанції, а 40 % внаслідок професійних захворювань вперше у 2009 році (5 січня).

Як під час роботи, так і після звільнення позивач неодноразово через вказані професійні хронічні захворювання та трудове каліцтво звертався до медичних закладів та перебував на стаціонарному лікуванні, що стверджується медичними документами (а.с. 25-44, 79-96).

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України - Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абзацом 5 ст.4 Основ законодавства України "По загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності .

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до змісту ст.ст.1, 21, 23, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції Закону, що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, що стосується трудового каліцтва - квітень 2005 р., на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництв та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Про наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача на шахтах ДП "Львівугілля" стверджується матеріалами справи, зокрема, згаданими актами про нещасний випадок та розслідування хронічного професійного захворювання, Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці позивача №2462/06 від 4.09.2008 року (а.с. 9-12, 13-18, 21-24, 76-78) та згаданими медичними документами.

Зміст статті 1167 ЦК України та статті 237-1 КЗпП України передбачають право відшкодування моральної шкоди працівникові власником або уповноваженими ним органом (роботодавцем). Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між цими умовами.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до пункту 27 ст.77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік", зупинено дію абзацу четвертого статті 1 підпункту "є" пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 і частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей і що зупинення вищевказаної норми Закону не дає підстав для його застосування до спірних правовідносин в частині спричинення шкоди внаслідок втрати професійної працездатності через професійні захворювання, встановлення чого вперше мало місце у 2009 році.

Крім цього, із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключена частина 3 статті 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-У "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин в частині спричинення шкоди позивачу, внаслідок втрати професійної працездатності через професійні захворювання (встановлення чого вперше мало місце у 2009 році), в зв'язку із зміною спеціального закону, не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання або трудового каліцтва в цей період таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст.ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідачем ДП "Львіввугілля" не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачеві моральної шкоди внаслідок професійних захворювань, втрата працездатності внаслідок яких була встановлена вперше у 2009 році.

Враховуючи наведене судом безпідставно ухвалено рішення про стягнення шкоди, що спричинена професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом у розмірі 12 тис. грн. на користь позивача саме з ДП "Львіввугілля" (роботодавця позивача), оскільки стягнення такої покладається на роботодавця лише внаслідок професійних захворювань, що становлять втрату працездатності - 40%.

Виходячи ж із змісту роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Тому визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди з відповідача, враховуючи тяжкість завданої моральної шкоди, глибину фізичних та душевних страждань внаслідок професійних захворювань, стан здоров'я позивача, необхідність лікування, втрату життєвих зв'язків, істотність вимушених (у зв'язку із шкодою) змін у його житті, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя, обсяг втрати працездатності через професійні захворювання, інші доводи та докази, надані позивачем на підтвердження перенесених ним страждань, слід визначити розмір моральної шкоди, що підлягає частковому відшкодуванню з відповідача, враховуючи, також, засади розумності та справедливості у розмірі 8 тис. грн., в задоволенні решти позову - відмовити.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково. Рішення ж скасувати з ухваленням нового за яким позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 8 тис. для відшкодування завданої йому моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійних захворювань

. В задоволенні решти позову - відмовити. Вирішити питання судових витрат відповідно до задоволених вимог.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача про недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди належними доказами, зокрема, і медичним висновком колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відсутність у матеріалах справи висновку МСЕК з цього питання не спростовує того факту, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Безпідставним є також посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення моральної шкоди у відповідності до ст.233 КЗпП України, виходячи з наступного.

Згідно з ст.233 КЗпП України до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.83 ЦК Української РСР 1963 року не застосовуються (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

З набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України).

Отже на спірні правовідносини розповсюджується дія ЦК України, відповідно до ст. 268 ч.1 п.3 якого - позовна давність не розповсюджується на вимоги позивача, оскільки вони випливають із порушення особистих немайнових прав.

Решта доводів скарги спростовуються наведеним та такі слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Державного підприємства "Львіввугілля" - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Державного підприємства "Львіввугілля", третя особа Державне підприємство "Центрально-західна компанія "Вуглеторфреструктуризація" Західно-Українська виконавча дирекція з ліквідації шахт про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь ОСОБА_2 8 тис. грн. для відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Львіввугілля" 243,6 грн. судового збору в користь держави за розгляд справи у суді першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус Т.А. Гірник