У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

позивача ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду від 17 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власності, третьої особи із самостійними вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_3 витрат понесених на будівництво житлового будинку.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду від 17 лютого 2014 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя відмовлено. Частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь витрати, понесені згідно договору доручення, на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 вказує на незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови її позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю майна подружжя незавершений будівництвом спірний житловий будинок. Посилається, що будівництво відбувалось в період спільного проживання з ОСОБА_3, як подружжя, будинок повністю придатний для проживання, але відповідач навмисно ухиляється від здачі будинку в експлуатацію, в установленому законом порядку та від реєстрації права власності на нього чим позбавляє її спільного майна. Покликаючись на норми матеріального права просить визнати, як незакінчений будівництвом житловий будинок, сумісним майном подружжя, скасувавши рішення суду першої інстанції в цій частині, в решті рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 2 вересня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, що засвідчено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1. На час розгляду справи шлюб між сторонами не розірвано. В період перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

21 липня 2011 року ОСОБА_3, за кошти отримані в дарунок від батька ОСОБА_4, на підставі договору дарування, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу (а.с.37), уклав договір купівлі-продажу та придбав у ОСОБА_6 земельну ділянку, що належала продавцю на праві приватної власності, розміром 0,10 га за кадастровим номером :05:014:0015, розташовану на території Білокриницької сільської ради в с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області.

В судовому засіданні встановлено, що не спростовувалось та визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що під час перебування у шлюбі, в період з липня 2011 року на придбаній ОСОБА_3 у приватну власність земельній ділянці, ними спільно, з допомогою батьків, збудований житловий будинок, який не введено в експлуатацію та не зареєстровано на нього право власності.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позовних вимогах про визнання незавершений будівництвом житловий будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя за недоведеності, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не доведено існування спірного незавершеного будівництвом житлового будинку, його адресу розташування, стан завершеності, розмір, період виконання будівельних робіт та відмову органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно у здійсненні такої реєстрації.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до приписів ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_1, не закінчений будівництвом, в експлуатацію не прийнятий, а тому за приписами ч.2 ст.331 ЦК України не є об'єктом права власності сторін, як новостворене нерухоме майно.

Згідно ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва.

Під час апеляційного розгляду справи, задовольняючи клопотання позивачки про проведення судової будівельно-технічної експертизи, перед експертом було поставлено питання про визначення відсотку готовності незавершеного будівництвом житлового будинку.

Сторонами у справі не надано експерту проектно-дозвільних документів на будівництво житлового будинку, а тому експертом було повідомлено про неможливість проведення призначеної експертизи.

Виходячи з приписів ч.1 ст.146 ЦПК України колегія суддів виходить з того, що встановити факт незакінченого будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1, без визначення проценту готовності, який є незначним до завершення будівництва, неможливо виходячи з того, що такий об'єкт нерухомості має конструктивні особливості, пов'язані із відповідними будівельними нормами та правилами будівництва та яке буде безпечним для проживання.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з тих підстав, що за приписами ч.4 ст.331 ЦК України, частка робіт, яка не виконана при будівництві житлового будинку, відповідно до проекту, повинна бути незначною.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4 жовтня 1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок" суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Прийнявши до розгляду вимоги позивачки, яка змінила свої первинні вимоги та просила визнати спільним сумісним майном подружжя незавершений будівництвом житловий будинок суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові за недоведеністю позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду від 17 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Ю.М. Рожин

Судді: Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич