АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/208/15 Головуючий: 1 інстанції
· Справа: № 642/9873/13 Скляренко С.О.
· Категорія: спадкові Доповідач:Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: Малінської С.М., Піддубного Р.М.,

за участю секретарів: Каменської Д.В., Андрійко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Харківська міська рада Харківської області, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому вказував на те, що його матері - ОСОБА_6 на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Харкова від 16.01.1985 року на праві власності належали 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель. ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати позивача померла, в зв'язку з чим відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі й на 46/100 частин зазначеного житлового будинку. Після смерті матері він, позивач та його рідний брат - відповідач по справ ОСОБА_4, як єдині спадкоємці першої черги, у встановлений законом 6-місячний строк, а саме у грудні 2010 року звернулись до Другої Харківської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини та надали нотаріусу будинкову книгу, в якій містяться дані про їх реєстрацію за адресою знаходження спадкового майна, тобто житлового будинку АДРЕСА_1. При цьому нотаріус роз'яснив їм про необхідність подання ще й інших документів для оформлення спадщини, після чого відповідач ОСОБА_4 почав всіляко затягувати процес оформлення спадкових прав та наступний візит до нотаріальної контори. 25 лютого 2012 року у спадковому реєстрі було зареєстровано заяву позивача про прийняття ним спадщини після його померлої матері ОСОБА_6 та заведено спадкову справу № 52466506, проте він не має можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки його брат - відповідач ОСОБА_4 відмовляється надати будинкову книгу та правовстановлюючі документи про належність нерухомого майна спадкодавцю ОСОБА_6, які необхідні для видачі свідоцтва. Таким чином, утримуючи у себе необхідні для оформлення права на спадщину документи, в тому числі і технічний паспорт на житловий будинок, відповідач ОСОБА_4 перешкоджає позивачу оформити право на належну йому частку спадкового майна.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що він зареєстрований за адресою знаходження спадкового нерухомого майна та постійно проживав разом із матір'ю у належній їй частині житлового будинку, де знаходяться його особисті речі та де він після смерті останньої розпочав ремонтні роботи, а відповідач ОСОБА_4 наразі чинить постійні перешкоди у користуванні єдиним для позивача житлом, зокрема не пускаючи його у двір та змінивши замки на вхідних дверях, позивач ОСОБА_3 просив суд на підставі ст.ст. 15, 16, 1223, 1258, 1267, 1268 ЦК України визнати за ним право власності на 23/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6, відновити його порушене право на користування спадковою частиною зазначеного житлового будинку та вселити його в цей будинок.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за позивачем ОСОБА_3 право власності на 23/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6

Відновлено порушене право ОСОБА_3 на користування спадковою частиною житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом вселення його в зазначений житловий будинок.

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із заявою про роз'яснення ухваленого судом 26.12.2013 року по справі рішення, в якій просив постановити ухвалу про роз'яснення цього судового рішення, зазначивши в ній технічні характеристики житлового будинку АДРЕСА_1, на 23/100 частин якого за ним було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6, а саме, що загальна площа житлового будинку складає 113,5 кв.м., житлова площа - 67,1 кв.м., а також що будинок складається з наступних приміщень: 1-1 кухня, 1-2 коридор, 1-3, 1-4 та 1-5 житлові кімнати, І тамбур, 2-3 кухня, 2-4 житлова кімната, ІІ сіни, ІІІ кладова, 3-3 кухня, 3-4 житлова кімната, IV сіни, V комора.

В обґрунтування своєї заяви позивач ОСОБА_3 вказував на те, що після ухвалення районним судом вищезазначеного рішення, він 21.07.2014 року звернувся до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області з метою здійснення державної реєстрації права власності на належні йому 23/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 06.08.2014 року йому було відмовлено у державній реєстрації його права власності на житловий будинок з тих підстав, що в рішенні суду відсутні відомості про технічні характеристики житлового будинку, а саме не зазначено площу об'єкта нерухомості (загальну та житлову), а також відомості про його складові частини.

З тексту рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року та обставин справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_4 самовільно, без належних дозволів до спірного житлового будинку було добудовано ряд житлових та нежитлових приміщень. Однак дані приміщення є самочинним будівництвом, тому відповідно до ст. 376 ЦК України право власності на ці приміщення у відповідача ОСОБА_4 не виникло, а відтак на теперішній час, а також на час розгляду справи такі приміщення не являлися об'єктами нерухомості. З огляду на ці обставини, судом при розгляді справи та ухваленні рішення від 26 грудня 2013 року було визнано право власності позивача на 23/100 частини житлового будинку відповідно до поповерхового плану будинку та експлікації внутрішніх його приміщень, складених станом на 01.11.1984 року та 12.10.1984 року, без урахування самочинно збудованих відповідачем ОСОБА_4 об'єктів.

Дані поповерховий план житлового будинку та експлікація внутрішніх приміщень були долучені до справи в якості письмових доказів, тому саме в такому вигляді спадкодавець ОСОБА_6 набула за життя право власності на частину домоволодіння, яка в подальшому стала спадковим майном.

Проте в ухваленому районним судом рішенні від 26.12.2013 року технічні характеристики житлового будинку АДРЕСА_1, на 23/100 частин якого за позивачем визнано право власності, не зазначені, що і стало причиною відмови Реєстраційної служби у державній реєстрації його права власності на підставі рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року заяву позивача ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції та вважаючи її незаконною й необґрунтованою, позивач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати цю ухвалу та постановити нову ухвалу, якою роз'яснити рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року, ухвалене по справі, зазначивши в ній технічні характеристики житлового будинку АДРЕСА_1, на 23/100 частини якого за ним було визнано право власності, а саме, що загальна площа житлового будинку складає 113,5 кв.м., житлова площа - 67,1 кв.м., а також що будинок складається з наступних приміщень: 1-1 кухня, 1-2 коридор, 1-3, 1-4 та 1-5 житлові кімнати, І тамбур, 2-3 кухня, 2-4 житлова кімната, ІІ сіни, ІІІ кладова, 3-3 кухня, 3-4 житлова кімната, IV сіни, V комора.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали районного суду відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року, ухваленого по справі, суд першої інстанції виходив із того, що вказане судове рішення є зрозумілим і мотивованим з конкретним зазначенням встановлених обставин та чітким викладенням його резолютивної частини в межах заявлених позовних вимог, а відтак не потребує додаткових роз'яснень.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок є правильним і таким, що ґрунтується на законі.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦПК України, якою визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, виключно в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, а у випадках, передбачених статтями 389-6 та 389-11 цього Кодексу, - постановленням ухвали.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким та зрозумілим.

Зрозумілість рішення суду полягає в тому, що його зміст чи резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України в разі, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановлює ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Таким чином, законодавцем передбачена можливість суду, який ухвалив рішення у справі, роз'яснити своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту, у разі коли воно є неясним або розуміння якого викликає труднощі.

Питання про роз'яснення рішення вирішується ухвалою суду. В резолютивній частині ухвали суд роз'яснює, як саме слід розуміти ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, тобто тлумачить зміст написаного у рішенні. При цьому суд не може змінювати самого змісту рішення суду.

Суд може відмовити у роз'ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю.

Як роз'яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом про визнання за ним на підставі ст.ст. 15, 16, 1223, 1258, 1267, 1268 ЦК України права власності на 23/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відновлення його порушеного права на користування спадковою частиною зазначеного житлового будинку та вселення його в цей будинок.

І саме ці позовні вимоги ОСОБА_3 були предметом безпосереднього розгляду судом першої інстанції, стосовно яких Ленінським районним судом м. Харкова 26 грудня 2013 року було ухвалено рішення про їх задоволення.

Висновки районного суду, викладені в зазначеному рішенні, відповідають суті заявлених позовних вимог, є чіткими, конкретними, зрозумілими для їх сприйняття та не містять будь-яких розбіжностей чи різних варіантів тлумачення, що могло б ускладнити його реалізацію.

При цьому зазначеним судовим рішенням взагалі не вирішувалося питання про технічні данні житлового будинку АДРЕСА_1 та його складові, частка у праві власності на який була предметом спадкування за законом після смерті його співвласниці ОСОБА_6

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що в даному випадку суд першої інстанції своєю ухвалою від 07.10.2014 року обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 про роз'яснення ухваленого судом по справі рішення за відсутності для цього правових підстав.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_3, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта є несуттєвими і не містять передбачених законом підстав для зміни чи скасування процесуального судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, з огляду на викладене, та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: