АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1278/11 Номер провадження 22-ц/786/106/15Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання будівництва самовільним, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, зобов'язання привести земельну ділянку в первісний стан шляхом впорядкування звільненої площі, стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди, треті особи - виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, Управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради, Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, Головне управління Держкомзему у Полтавській області, Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 привести земельну ділянку по АДРЕСА_1 в первинний стан шляхом звільнення земельної ділянки та котловану фундаменту від будівельного сміття.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 259 грн. 31 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в загальному розмірі 6341 грн. 55 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_6 знести самочинне будівництво по АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неналежних доказах, при вирішенні спору в цій частині судом невірно застосовані норми матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи в межах оскарження та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №361405 від 30 липня 2008 року, ОСОБА_2 належить земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 900 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 29 листопада 2007 року ОСОБА_6 погоджено місце розташування земельної ділянки площею 967 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, одночасно надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 967 кв.м. за вказаною адресою.

Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області надано ОСОБА_6 дозвіл від 5 травня 2008 року на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 5 листопада 2009 року затверджено проект відведення земельної ділянки площею 967 кв.м. по АДРЕСА_1 та передано її у власність ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

28 січня 2010 року ОСОБА_6 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 652180.

Також судом встановлено, що в період 2008-2010 років, тобто до отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_6 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 фактично розпочав будівництво житлового будинку та цегляного паркану. При цьому вказане будівництво було здійснено з виходом за межі наданої йому земельної ділянки, з порушенням державних будівельних норм (ДБН), без дозволу на виконання будівельних робіт та частково на земельній ділянці, що належить позивачу ОСОБА_2

Згідно Висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 123 від 11 січня 2012 року, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 технічно можливе при умові розбирання огорожі, що побудована на земельній ділянці ОСОБА_2 та зміни конфігурації межі земельної ділянки для компенсації на користь ОСОБА_2 земельною ділянки площею 1,18 м2 , яка розташована під житловим будинком та при умові, що частина житлового будинку, який побудований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 буде розміщений на межі земельних ділянок.

Розміри меж та площа земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 не відповідає плану меж земельної ділянки зазначеного в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 361405 виданого ОСОБА_2 з боку земельної ділянки по АДРЕСА_1 на 32,67 м2, в тому числі площа 1,18 м2, яка розміщена частково під житловим будинком та з боку АДРЕСА_2 на 1,34 м2.

В даному випадку звільненню підлягає земельна ділянка площею 32,67м2, в тому числі під будівлею 1,18 м2 з боку земельної ділянки по вул. Листопадна 1а та земельна ділянка площею 1,34 м2 з боку АДРЕСА_2. Поняття відведення земельної ділянки під необхідну відстань від межі не існує.

Щоб земельна ділянка по АДРЕСА_1 відповідала державному акту на ім'я ОСОБА_2 необхідно з боку земельної ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, демонтувати огорожу.

Частину житлового будинку площею 1,18 м2 побудованого ОСОБА_6 без руйнації і пошкоджень основних конструктивних елементів будівлі (фундаменти, стіни, перекриття дах і т.д.) демонтувати не представляється можливим.

Для приведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 у належний стан можливий для використання за цільовим призначенням необхідно демонтувати огорожу побудовану на земельній ділянці ОСОБА_2 та змінити конфігурацію межі земельної ділянки для компенсації на користь ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1.18 м2, що розташована під житловим будинком при умові, що частина житлового будинку, який побудований на земельній ділянці по вул.. листопадній, 1а ОСОБА_6 буде розміщений на межі земельних ділянок (т. 2 а.с. 249-260).

Згідно висновку № 264/265 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 14.06.2013 року, усунення перешкод у володінні ОСОБА_2 земельною ділянкою, в частині зайняття часткової площі даної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_6 технічно можливо при умові розбирання огорожі зі сторони домоволодіння № 1а та можливості здійснення реконструкції житлової прибудови літ. А2-2 на підставі розробленої проектної документації.

Земельна ділянка площею 34.01 м2 підлягає звільненню.

Відповідно до п. 3.25* ДБН 360-92** відстань від будівель та споруд суміжного землеволодіння по АДРЕСА_1 повинна бути не менше 1,0 м.

Для приведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 у відповідність до розмірів і конфігурації меж, вказаних в державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 361405, виданому 30.07.2008 року ОСОБА_2 знесенню підлягає частина житлової прибудови, розміщеної на земельній ділянці № 1 після розробленого проекту щодо можливості проведення реконструкції житлової прибудови з урахуванням п. 3.25* ДБН 360-92.

В дослідницькій частині висновку зазначені види робіт, які необхідно виконати для приведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до розмірів і конфігурації меж, вказаних в Державному акті на право власності на земельну ділянку і акту виносу меж в натурі та для приведення земельної ділянки по вищевказаній вулиці в належний стан (т. 1 а. с. 138-154).

Справа розглядалася тривалий час судами різних інстанцій.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_7 частково задоволені та усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняту ділянку площею 34,01 кв.м. по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 шляхом розбирання огорожі зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1 та здійснення реконструкції житлової прибудови, що значиться за №А2-2, за власні кошти. В іншій частині рішення місцевого суду, яким було відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_2, залишено без змін.

Рішення суду в цій частині ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року залишено без змін. Рішення в частині позовних вимог про визнання самочинним будівництва житлового будинку, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобов'язання знести самочинне будівництво житлового будинку, привести земельну ділянку у первинний стан, шляхом впорядкування звільненої площі, стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2014 року до участі в розгляді справи в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зазначивши при цьому, що житловий будинок по вул. Листопадній, 1-а в м. Полтаві не є об'єктом самочинного будівництва в розумінні ст. 376 ЦК України, а отже вимога про визнання його самовільним не ґрунтується на нормах закону та не відповідає способам захисту порушених прав. Що стосується вимог про приведення земельної ділянки в первинний стан, то суд встановив порушення прав позивача та зобов'язав ОСОБА_6 привести земельну ділянку в первинний стан шляхом звільнення від будівельного сміття.

Перевіряючи рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Нормами ч. 1 ст. 182 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникненням, перехід і припиненням підлягають державній реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується доказами по справі, що ОСОБА_6 зареєстрував у встановленому законом порядку в державному реєстрі право власності на спірне нерухоме майно та отримав 18 липня 2013 року свідоцтво про право власності на житловий будинок, з вбудованим гаражем по АДРЕСА_1, а в подальшому, згідно договору дарування від 29 липня 2013 року, подарував належну йому ? частку вказаного майна своїй дружині ОСОБА_8

Земельна ділянка за вказаною адресою була подарована ОСОБА_8 згідно договору дарування від 29 липня 2013 року.

Надалі, 13 серпня 2013 року, ОСОБА_8 уклала договір дарування, згідно якого подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1.

На даний час саме ОСОБА_5 є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Вірно встановивши обстави та правильно застосувавши до спірних правовідносин положення ст.182, ч.2 ст.331 та ст. 376 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання житлового будинку по АДРЕСА_1 в розумінні вимог ст. 376 ЦК України об'єктом самочинного будівництва. При цьому вірно зазначено, що подальше скасування в судовому порядку реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, в сукупності з іншими обставинами, які свідчать про відсутність застосування ч.1 та наслідків, визначених ч. 7 ст.376 ЦК України, - не є тією обставиною, яка слугує підставою для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва та свідчить про відсутність державної реєстрації права на об'єкт будівництва.

Доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції в цій частині.

Посилання на те, що судом фактично зроблені висновки про самочинність будівництва спірного об'єкту нерухомості, не відповідає змісту судового рішення.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з твердженням про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема положень статей 182, 331,376 ЦК України .

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, яке в оскаржуваній частині постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно.