Справа № 395/1547/14-ц
Провадження № 2/395/14/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві РУДЕНКО І.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 (далі - заявник, позивач, ОСОБА_1) до ОСОБА_3, Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області (далі - відповідач, ОСОБА_3, Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області) про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком, а також покладення зобов'язання зняти ОСОБА_3 з реєстрації у вказаному житлі,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право на користування житлом, та усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації.

У листопаді 2014 р. до районного суду надійшла нова позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житлом, та усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття її з реєстрації.

Заявник вказав, що на праві приватної власності внаслідок договору дарування йому належить житловий будинок по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 без відома позивача зареєструвала своє місце проживання у вказаному будинку.

Як зазначає позивач, у вересні він тяжко захворів, тому більше двох років проживав і лікувався в лікарні в м. Черкаси, а з 2012 року почав проходити додаткові обстеження.

В даний час відповідач ОСОБА_3 проживає за іншою адресою, але відмовляється добровільно знятися з реєстрації та створює йому перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися житловим будинком.

Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 316-317, 319, 321, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, просить суд визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а також зобов'язати Новомиргородський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області зняти ОСОБА_3 з реєстрації у вказаному житлі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали власні вимоги повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Відповідач ОСОБА_3 не визнала позов повністю і пояснила, що позивач приховав від неї та брата ОСОБА_5 факт дарування матір'ю належного спадкодавцю будинку заявникові. Тому вона на прохання позивача майже три роки здійснювала догляд за старою і хворою матір'ю, у зв'язку з чим проживала та була зареєстрована у спірному житлі.

Після смерті матері вона у липні 2010 р. уклала договір з Новомиргородським РЕМом на користування електричною енергією у вказаному будинку і систематично оплачувала вартість спожитої енергії.

У середині жовтня 2013 р. вона була змушена тимчасово покинути спірний будинок, бо виникла потреба забезпечити збереження житла її доньки у м. Черкаси, оскільки та з чоловіком перебували на заробітках. Тому вона забрала з собою телевізор, пральну машину, а решту власних речей - залишила у спірному житлі. До того ж у вказаному будинку став проживати їх рідний брат ОСОБА_5

У подальшому вона майже щомісяця приїжджала до м. Новомиргорода і оплачувала вартість спожитої електроенергії, бо у ОСОБА_5 не було для цього коштів.

Проте з березня 2014 р. позивач та його дружина заборонили їй відвідувати вказаний будинок, забрали квитанції про сплату вартості спожитої електроенергії, а також вигнали з цього будинку свідка ОСОБА_5

Тому відповідач вважає, що вона з поважних причин не може проживати у спірному житлі. В той же час у неї немає іншого власного житла, бо донька з сім'єю повернулися із заробітків, а розмір їхнього помешкання у м. Черкаси не дозволяє постійно проживати всім разом.

До того ж раніше вона продала власне домоволодіння, бо позивач обіцяв передати їй спірний будинок, приховавши факти його дарування.

Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник відповідача (Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області) у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не надіслав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вище вказаного відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши зазначені пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у позові повністю із таких підстав.

У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що заявнику ОСОБА_1 на праві приватної власності внаслідок договору дарування належить житловий будинок по АДРЕСА_1.

Ця обставина не оспорюються сторонами і тому не підлягає доказуванню у суді.

Заявник стверджує, що відповідач ОСОБА_3 без відома позивача зареєструвала своє місце проживання у вказаному будинку і обставина самої реєстрації підтверджується відповідними відмітками в її паспорті, у домовій книзі та довідкою Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 01.04.2014 р. за № 1545.

Проте відповідач ОСОБА_3 зазначила у суді, що позивач приховав від неї належність спірного будинку, в якому вони на той час проживали лише удвох з матір'ю - попередньою власницею цього житла.

До того ж у подальшому ОСОБА_1 заповів вказаний будинок своїм рідним сестрі ОСОБА_3 та братові ОСОБА_5

Як зазначає позивач, у вересні він тяжко захворів, тому більше двох років проживав і лікувався в лікарні в м. Черкаси, а з 2012 року почав проходити додаткові обстеження.

В даний час відповідач ОСОБА_3 проживає за іншою адресою, але відмовляється добровільно знятися з реєстрації та створює йому перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися житловим будинком.

За правилами:

Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні":

ч. 1 ст. 6 - Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

ч. 1 ст. 7 - Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

ч. 1 ст. 8 - Реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов'язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування.

ст. ст. 71-72, 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд погоджується з обґрунтованістю заперечень відповідача ОСОБА_3, що вона на прохання заявника майже три роки здійснювала догляд за старою і хворою матір'ю, у зв'язку з чим проживала та була зареєстрована у спірному житлі.

Після смерті матері вона у липні 2010 р. уклала договір з Новомиргородським РЕМом ТОВ "Кіровоградобленерго" на користування електричною енергією у вказаному будинку і систематично оплачувала вартість спожитої енергії.

У середині жовтня 2013 р. вона була змушена тимчасово покинути спірний будинок, бо виникла потреба забезпечити збереження житла її доньки у м. Черкаси, оскільки та з чоловіком перебували на заробітках. Тому вона забрала з собою телевізор, пральну машину, а решту власних речей - залишила у спірному житлі. До того ж у вказаному будинку став проживати їх рідний брат ОСОБА_5

У подальшому вона майже щомісяця приїжджала до м. Новомиргорода і оплачувала вартість спожитої електроенергії, бо у ОСОБА_5 не було для цього коштів.

Проте з березня 2014 р. позивач та його дружина заборонили їй відвідувати вказаний будинок, забрали квитанції про сплату вартості спожитої електроенергії, а також вигнали з цього будинку свідка ОСОБА_5

Окрім пояснень відповідача ОСОБА_3, зазначені обставини також підтверджуються:

показаннями свідків:

ОСОБА_5, що ОСОБА_3 з 2009 р. по жовтень 2013 р. постійно проживала у спірному будинку, а потім була змушена тимчасово проживати у м. Черкаси у помешканні її доньки. Із 2000 р. по квітень 2014 р. він також проживав у спірному будинку. Із жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. його сестра ОСОБА_3 майже щомісяця приїжджала у вказаний будинок на кілька днів, сплачувала вартість спожитої електроенергії, бо відповідний договір був укладений з липня 2010 р. з нею. У подальшому з березня 2014 р. позивач та його дружина заборонили їй відвідувати вказаний будинок, а його вигнали з помешкання;

ОСОБА_6, що із жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. відповідач ОСОБА_3 кілька разів приїжджала із м.

Черкаси і перебувала у вказаному будинку. Весною 2014 р. городину на присадибній ділянці цього помешкання садив свідок ОСОБА_5 Проте у подальшому позивач вигнав ОСОБА_5 з цього будинку і не дозволив йому та ОСОБА_3 жити у помешканні;

ОСОБА_7, котра підтвердила, що не бачила відповідача ОСОБА_3 у спірному будинку з осені 2013 р. Протягом періоду з осені 2013 р. до весни 2014 р. у помешканні проживав свідок ОСОБА_5;

ОСОБА_8, що відповідач ОСОБА_3 восени 2013 р. поїхала до дітей в м. Черкаси. У подальшому вона кілька разів приїжджала до спірного помешкання, де проживала кілька днів разом зі свідком ОСОБА_5 Вказаний свідок жив до весни 2014 р.;

ОСОБА_9, котра підтвердили, що відповідач ОСОБА_3 проживала у спірному будинку з 2008 р. по осінь 2013 р. У подальшому вона поїхала до м. Черкаси. Протягом цього періоду та до весни 2014 р. у помешканні також проживав свідок ОСОБА_5;

письмовими доказами в справі: договором на користування електричною елегією та додатками до нього, відповідно до яких користувачами були колишня власниця будинку та відповідач ОСОБА_3 з липня 2010 р. по серпень 2014 р.; листом начальника Новомиргородського РЕМу на ім'я ОСОБА_3 з пропозицією надати документи для забезпечення пільг, передбачених для "дітей війни".

Тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 з поважних причин не могла проживати у спірному житлі з квітня 2014 р.

В той же час у неї немає іншого власного житла, бо донька з сім'єю повернулися із заробітків, а розмір їхнього помешкання у м. Черкаси не дозволяє постійно проживати всім разом.

До того ж раніше вона продала власне домоволодіння, бо позивач обіцяв передати їй спірний будинок, приховавши факт його дарування.

Суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з боку позивача у частині пояснення причин непроживання відповідача ОСОБА_3 у спірному житлі, бо ОСОБА_9 доводиться заявникові дружиною і тому заінтересована в результатах розгляду справи, а ОСОБА_7 про обставини та причини виїзду відповідача ОСОБА_3 восени 2013 р. відомо лише зі слів інших осіб.

Суд відкидає твердження представника позивача ОСОБА_2, що начебто лише заявник ОСОБА_1 сплачував вартість спожитої електроенергії у спірному будинку. Адже позивач та його представник не надали суду жодного письмового доказу з цього приводу.

Суд ураховує, що у судовому засіданні безспірно доведена тимчасова відсутність відповідача ОСОБА_3 з поважних причин протягом періоду з середини жовтня 2013 р. до березня 2014 р., бо відповідач була змушена забезпечувати схоронність іншого житла своїх близьких, а також майже щомісяця перебувала у спірному будинку у м. Новомиргороді.

З квітня 2014 р. відсутність відповідача ОСОБА_3 була обумовлена тим, що позивач та його дружина заборонили їй відвідувати вказаний будинок та фактично позбавили права користуватися цим житлом.

Оскільки позивач не довів обґрунтованість власних вимог з приводу відсутності відповідача ОСОБА_3 у спірному житлі понад один рік без поважних причин, у позові щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком, потрібно відмовити.

В той же час інша вимога позивача стосовно покладення зобов'язання зняти ОСОБА_3 з реєстрації у вказаному житлі витікає з попередньої позовної вимоги.

Тому суд вважає за потрібне відмовити у позові ОСОБА_1 повністю.

Суд також ураховує, що у даний час ОСОБА_3 фактично вимушена проживає за іншою адресою у помешканні своєї доньки, а не у власному житлі. За таких обставин її конституційне право на житло у випадку позбавлення права на користування житловим будинком позивача суттєво обмежується. Адже вона є особою пенсійного віку і не спроможна самостійно забезпечити себе іншим постійним помешканням.

Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 6-8, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. ст. 71-72, 150, 156, 163 ЖК України, ст. ст. 16, 316-317, 319, 321, 379, 382-383, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 208-215, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Управління державної міграційної служби України у Кіровоградській області про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1, а також покладення зобов'язання зняти ОСОБА_3 з реєстрації у вказаному житлі повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд.

Головуючий:

суддя С. В. Щенюченко