Провадження № 22-ц/779/38/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2014 року задоволено позов Тлумацької кредитної спілки "Надія" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Поновлено та визнано поважними причини пропущення строків позовної давності для звернення до суду з позовною заявою.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Тлумацької кредитної спілки "Надія" заборгованість за кредитним договором №488 від 02.06.2008 року в сумі 5326 грн. 43 коп.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Тлумацької кредитної спілки "Надія" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. У зв'язку із цим, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Тлумацької кредитної спілки "Надія" до нього, як до поручителя.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість у солідарному порядку, суд першої інстанції не врахував, що порука укладена в забезпечення зобов'язань за кредитним договором припинилась. За умовами кредитного договору №488 від 02.06.2008 року, укладеного між кредитною спілкою "Надія" та ОСОБА_2, кредит надано строком на 24 фактичних місяця, тобто до 02.06.2010 року. При цьому, позивач звернувся з вимогою до нього та з позовом до суду тільки у вересні 2014 року.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України, у зв'язку із пропуском позивачем строку на пред'явлення вимоги до поручителя, поруку за договором №448 від 02.06.2008 року, укладеною між ним та кредитною спілкою "Надія", слід вважати припиненою, а відтак рішення суду в цій частині є незаконним.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 17.09.2014 року у цивільній справі №6-170цс14.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи апелянта, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З огляду на вимоги ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів переглядає справу в оскаржуваній частині, тобто в частині стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3, як поручителя, на користь Тлумацької кредитної спілки "Надія" заборгованості за кредитним договором №488 від 02.06.2008 року. Рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь Тлумацької кредитної спілки "Надія" перегляду не підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову Тлумацької кредитної спілки "Надія" до ОСОБА_3, як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором №488 від 02.06.2008 року не відповідає цим вимогам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги Тлумацької кредитної спілки "Надія" та стягуючи у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №488 від 02.06.2008 року, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 відповідно до договору поруки №448 від 02.06.2008 року являється поручителем за договором №488 від 02.06.2008 року. Через неналежне виконання своїх зобов'язань перед кредитором у ОСОБА_2 виникла заборгованість по кредиту в розмірі 5326 грн. 43 коп., в тому числі: 3309 грн. 08 коп. - заборгованість по кредиту, 2017 грн. 35 коп. - заборгованість по відсотках.

Застосувавши ст.526, 530, 553, 554, 610, 1054 ЦК, суд першої інстанції стягнув з відповідачів суму заборгованості у солідарному порядку.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, оскільки суд, правильно встановивши обставини справи, надав їм невірну правову оцінку.

Як встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.06.2008 року між Тлумацькою кредитною спілкою "Надія" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №488. Згідно умов даного договору кредитна спілка надала позичальнику кредитні кошти в сумі 6500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 02.06.2010 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, між Тлумацькою кредитною спілкою "Надія" та ОСОБА_3 в цей же день було укладено договір поруки №448, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання боржником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по кредитному договору №488, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед кредитором, яка станом на 26.09.2014 року складала 5326 грн. 43 коп. з яких: 3309 грн. 08 коп. - заборгованість по кредиту, 2017 грн. 35 коп. - заборгованість по відсотках.

Частиною 1 ст.553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому, відповідно до частин 1 та 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України, яку він навів у своїй постанові від 17.09.2014 року у цивільній справі №6-170цс14.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як вбачається з умов кредитного договору №488 від 02.06.2008 року, ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредитні кошти у строк до 02.06.2010 року, однак цих умов договору не дотримався. В той же час, Тлумацька кредитна спілка "Надія" звернулась з позовом до суду тільки у вересні 2014 року, тобто, кредитор протягом шести місяців не звернувся з позовом до поручителя. Колегія суддів приходить до висновку, що порука на даний час припинилась, а тому заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_3 стягненню не підлягає, оскільки позивач, згідно вимог ч.4 ст.559 ЦК України, втратив право вимоги до нього, у зв'язку із пропуском шестимісячного строку на пред'явлення вимоги і цей строк поновленню не підлягає.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що навіть з письмовою вимогою до поручителя про погашення заборгованості за кредитним договором №488 від 02.06.2008 року, Тлумацька кредитна спілка "Надія" звернулась тільки 17.09.2014 року, направивши на адресу ОСОБА_3 відповідний лист (а.с.19).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, як з поручителя, і в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову Тлумацької кредитної спілки "Надія".

Так само, відповідно до вирішення позовних вимог, підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення судового збору з обох відповідачів у солідарному порядку, оскільки ця сума має бути стягнена виключно з ОСОБА_2

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно вимог ст.88 ЦПК України, стягнення судового збору можливе виключно у пропорційному порядку, а не у солідарному, як вирішив суд першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь Тлумацької кредитної спілки "Надія" заборгованості за кредитним договором №488 від 02.06.2008 року в сумі 5326 гривень 43 копійки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Тлумацької кредитної спілки "Надія" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2014 року в частині стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Тлумацької кредитної спілки "Надія" судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Тлумацької кредитної спілки "Надія" витрати по оплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Стягнути з Тлумацької кредитної спілки "Надія" на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 121 гривня 80 копійок.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.І. Шишко

Судді: Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський