Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/23/15 Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко В.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Каракуші К.В.

Онищенко Е.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», третя особа: Веселівська селищна рада, про визнання незаконними та скасування державних актів, усунення перешкод у відновленні меж присадибної земельної ділянки та перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку та вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр ДЗК»), який неодноразово уточнювався.

У позові зазначала, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.12.2005 року Територіальним управлінням ДСА в Запорізькій області був придбаний і в подальшому переданий їй у власність житловий будинок АДРЕСА_1, який розташований на неприватизованій земельній ділянці Веселівської селищної ради розміром 0,10 га. 21 травня 2010 року Веселівська селищна рада Запорізької області прийняла рішення №27 «Про вирішення земельного спору», яким затвердила межі по їх фактичному використанню згідно матеріалів кадастрових зйомок для подальшої приватизації, а саме ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 - 0,1001га; ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 - 1880 га, ОСОБА_3 АДРЕСА_3 - 0,1658 га.

Раніше Веселівська селищна рада своїм рішенням від 10.10.2007 року затвердила акт встановлення в натурі зовнішніх меж земельної ділянки позивача від 01.12.2006 року, за яким розміри та межі визначені за адресою АДРЕСА_1 - 0,10га, АДРЕСА_3, 15, 17 - за будівлями, які знаходяться на одному подвір'ї - 0,136га.

Рішенням виконавчого комітету Веселівської селищної ради Запорізької області від 31.01.2008 р. №23 позивачці додатково надана в користування і виділена земельна ділянка площею 0,001915 га (19,15 кв. м) згідно Схеми перенесення центрального паркану до червоної лінії за адресою: АДРЕСА_1, і дозволено перенести паркан до червоної лінії.

Позивач зазначала, що за даними земельно-кадастрової документації в її користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0, 101915га. 03.12.2009 року за заявою позивача Веселівською селищною радою Запорізької області прийняте рішення за №6 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою» щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, що перебуває у її користуванні.

При проведенні обмірів земельної ділянки Центром ДЗК, позивач вертала увагу на необхідність відновлення зовнішньої межі її земельної ділянки зі сторони землекористувача ОСОБА_3, оскільки остання неодноразово руйнувала межову споруду (огорожу) її земельної ділянки. Під час виготовлення технічної документації спеціалістами Веселівського центру ДЗК було встановлено, що до площі присадибної земельної ділянки 0,1019 га не вистачає - 18,15 кв. м.

21.08.2010 року ОСОБА_3 було надано у власність земельні ділянки площею 0,1473 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0185 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_4 про що були видані відповідні державні акти.

Посилаючись на те, що розміри присадибної земельної ділянки, що фактично перебуває в користуванні позивача є меншим на 18,15 кв.м. в результаті незаконного вилучення їх у позивача на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 21.08.2010 року на земельну ділянку площею 0,1473 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_4; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0185 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_4; зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у відновленні меж присадибної земельної ділянки, яка надана їй у користування по АДРЕСА_1 згідно земельно-кадастрової документації площею 0,101915 га та усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,001815 га шляхом звільнення та повернення їй останньої; зобов'язати Запорізьку регіональну філію ДП «Центр Державного земельного кадастру» в особі Веселівського районного відділу відновити межі присадибної земельної ділянки, яка надана їй у користування по АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості) згідно земельно-кадастрової документації площею 0,101915 га на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, тобто земельно-кадастрової документації, здійснити кадастрову зйомку та скласти протокол (акт) погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 липня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 21.08.2010 року на земельну ділянку площею 0,1473 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_4.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0185 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_4.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у відновленні меж присадибної земельної ділянки, площею 0,101915 га, яка розташована по АДРЕСА_1 Веселівського району Запорізької області, що перебуває у користуванні ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,001815 га, яка розташована по АДРЕСА_1 шляхом звільнення її та повернення у користування ОСОБА_4

Зобов'язано Запорізьку регіональну філію ДП «Центр ДЗК» в особі Веселівського районного відділу відновити межі присадибної земельної ділянки, яка надана у користування ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості) згідно земельно-кадастрової документації площею 0,101915 га на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, тобто земельно-кадастрової документації, здійснити кадастрову зйомку та скласти протокол (акт) погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання апеляційного суду не з'явились ОСОБА_4, представник Веселівської селищної ради, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення апелянта та представника Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

На підставі ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав встановленим, що порушено право користування ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1011915га внаслідок незаконного вилучення її частини площею 0, 001815га на користь ОСОБА_3 Суд першої інстанції захистив право позивача шляхом скасування двох державних актів та зобов'язав ОСОБА_3 відновити межі земельних ділянок та повернути земельну ділянку площею 0, 001815га, крім того, зобов'язав Запорізьку регіональну філію ДП «Центр ДЗК» в особі Веселівського районного відділу відновити межі присадибної земельної ділянки, яка надана у користування ОСОБА_4, здійснити кадастрову зйомку та скласти протокол (акт) погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

З такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч. 1 ст. 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Результат аналізу зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що, вирішуючи питання про недійсність державного акта на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки обставини щодо дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення внаслідок видачі такого акта прав особи, яка звернулась за захистом, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 214, 215, ЦПК України наведеного вище не врахував.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.12.2005 року Територіальним управлінням ДСА в Запорізькій області був придбаний і в подальшому переданий у власність ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1, який розташований на неприватизованій земельній ділянці Веселівської селищної ради розміром 0,10 га.

Відповідач ОСОБА_3 є власником суміжного домоволодіння і на підставі оспорюваних позивачем держаних актів є власником земельних ділянок площею 0,1473 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0185 га для ведення особистого селянського господарства розташованих по АДРЕСА_4.

Рішенням Веселівської селищної ради Запорізької області від 10.10.2007 року затверджено акт встановлення в натурі зовнішніх меж земельної ділянки від 01.12.2006 року та закріплено за адресою АДРЕСА_1 (ОСОБА_4.) - 0,10га, АДРЕСА_3, 15, 17 (ОСОБА_3.) - за будівлями, які знаходяться на одному подвір'ї - 0,136га (т.1, а.с.8-9).

Рішенням виконавчого комітету Веселівської селищної ради Запорізької області від 31.01.2008 року ОСОБА_4 дозволено перенесення паркану до червоної лінії і додатково надано 19,15 кв.м. за адресою АДРЕСА_1/1 (т.1, а.с.10,11).

Рішенням Веселівської селищної ради Запорізької області від 03.12.2009 року ОСОБА_4 з метою в подальшому здійснити приватизацію надається дозвіл на складання технічної документації із землеустрою на земельну ділянку розміром до 0,12 га (т.1, а.с.12).

ОСОБА_4 звернулась до Веселівського районного відділу регіональної філії ДП «Центр ДЗК» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою.

Веселівським районним відділом ДП «Центр ДЗК» проведена геодезична зйомка по фактичних межах (огорожа) земельних ділянок і виготовлена технічна документація. Фактична площа земельної ділянки ОСОБА_4 склала 0,1001 га, що на 18 кв.м. менше, ніж площа, що була обрахована селищною радою при замірах мірною стрічкою, без виміру кутів та прив'язки до державної геодезичної мережі. У зв'язку з чим, ОСОБА_4 відмовилась погоджувати технічну документацію і межі земельної ділянки, що належать суміжному землекористувачу ОСОБА_3 і наголошувала на тому, що ій неправомірно відмовлено у перенесенні межі на 18 кв.м.

Оскільки ОСОБА_4 відмовилась погоджувати межі земельної ділянки власнику суміжного домоволодіння ОСОБА_3, остання звернулась до комісії по земельних спорах Веселівської селищної ради, яка розглянула скаргу та рішенням сесії №27 від 21.05.2010 року затвердила межі земельних ділянок по їх фактичному використанню.

21 серпня 2010 року ОСОБА_3 надають у власність на підставі оспорюваних державних актів земельну ділянку площею 0,1473 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,0185 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_4.

Причому лише одна земельна ділянка відповідача ОСОБА_3 площею 0,0185 га межує із ділянкою, якою користується ОСОБА_4

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначала, що відповідач ОСОБА_3 перемістила межу, а Веселівський районний відділ регіональної філії ДП«ДЗК» не дотримався приписів законів, унаслідок чого до приватизованих земельних ділянок ОСОБА_3 увійшла частина земельної ділянки (18 кв.м.), що надавалась позивачу у користування.

Колегія суддів, вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції поклав в обґрунтування висновків текст позовної заяви щодо наявності обставин, які мають значення для вирішення даної справи, фактичних обставин не встановив.

Зокрема, суд першої інстанції не встановив наявність документальних накладень земельних ділянок, а лише констатував фактичне зменшення ділянки ОСОБА_4, при чому не зваживши на те, що земельна ділянка позивача також межує з іншими суміжними землекористувачами.

Таким чином, для визнання оспорюваних актів недійсними суд мав встановити накладання зовнішніх меж земельних ділянок і позивача, і відповідача.

Приписи ст. ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язують позивача довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

В даному випадку належними та допустимими доказами порушення прав позивача є точні виміри, які здійснюються відповідними спеціалістами, а саме висновки земельно-технічної експертизи.

Відповідних клопотань щодо призначення земельно-технічної експертизи на предмет встановлення накладання земельних ділянок, що передані у власність ОСОБА_3 із земельною ділянкою, право на яке виборює позивач, останньою в суді першої та апеляційної інстанції не заявлялось.

Висновок суду про те, що право позивача на користування і подальшу приватизацію земельної ділянки розміром 0,1019га порушено через вилучення у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 18 кв.м. носять характер припущення і не підтверджено належними та допустимими доказами.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо невизначеності за рахунок яких саме земель позивачу не вистачає 18 кв.м. є прийнятними.

Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості).

Статтею 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Матеріали справи не містять доказів що підтверджують формування земельної ділянки, якою користується позивач ОСОБА_4, тому твердження позивача про порушення її прав користування є недоведеними.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів порушення права користування ОСОБА_4 земельною ділянкою внаслідок отримання ОСОБА_3 державних актів. Похідні вимоги позивача щодо зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у відновленні меж земельної ділянки, площею 0,101915 га та зобов'язання звільнення та повернення цієї ділянки позивачу у користування та зобов'язання Запорізьку регіональну філію ДП «ДЗК» відновити межі земельної ділянки позивача, здійснити кадастрову зйомку та скласти протокол (акт) погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами також не підлягають задоволенню через недоведеність позивачем своїх вимог з підстав викладених вище і з врахуванням повноважень філії ДП «ДЗК» та встановлених законом механізму їх реалізації.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Керуючись ст. ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 липня 2014 року по цій справі скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: