НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4744/14
№ 2/183/281/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участю: секретаря судового засідання Гончарової С.Є., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області справу за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання розписки безгрошовою,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_4 основну суму боргу у розмірі 45 000,00 грн., суму процентів у розмірі 527,05 грн., суму 3 % річних у розмірі 166,40 грн., суму інфляційних у розмірі 450,00 грн., судовий збір у розмірі 461,43 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 24 лютого 2014 року ОСОБА_3, передала ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 45 000,00 грн., строком до 01 червня 2014 року. В визначений час сума боргу позивачу не повернута, відповідач ухиляється від повернення грошових коштів, внаслідок чого, заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням відсотків, інфляційних, річних становить 46 143,45 гривень. Також вказує, що позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., яка виразилась у складанні позовної заяви до суду, надання консультацій на протязі слухання справи.

Відповідач з позовом не погодився, подав зустрічну позовну заяву, згідно якої просить визнати розписку від 24 лютого 2014 року безгрошовою та відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що в лютому 2014 року ОСОБА_3 запропонувала їй зустрітися в районі магазину «Карат» в м. Новомосковську із метою з'ясування терміну повернення боргу в сумі 25 000 грн., отриманого нею від чоловіка позивача - ОСОБА_5 10 серпня 2013 року. При розмові, що відбувалася в салоні автомобіля крім сторін та чоловіка позивача нікого іншого не було. Вона, будучи обізнаною про войовничий характер позивача та побачивши подряпане обличчя ОСОБА_5 відчула себе погано та внаслідок дій позивача, внаслідок погроз з її сторони, будучи запертою в машині на пропозицію позивача написала розписку, згідно якої вказала, що бере у борг позивача суму в розмірі 45 000 грн., хоча ніяких грошей мені не передавала. необхідність написання розписки позивач пояснила, що фактично відповідач повинна віддати грошові кошти в розмірі 25000 грн., отриманих у борг від чоловіка позивача 10 серпня 2013 року, а дана розписка є страховкою розписки від 10 серпня 2013 року і коли вона зрозуміла про марність спроб вирішити питання мирним шляхом написала до Новомосковськом МВ заяву 29 серпня 2014 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви з підстав, викладених в ній, зазначили, що зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки відповідач отримала грошові кошти, які повинна повернути, про що написала розписку. Жодного примусу з боку позивача на отримання грошових коштів чи написання розписки не було.

Відповідач та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні зустрічної позовної заяви вказуючи, що відповідач не отримувала грошових коштів, а написана внаслідок примусу зі сторони позивача.

В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_5, який підтвердив обставини, на яких наполягав позивач. Зазначив на відсутність примусу зі сторони позивача під час складання відповідачем розписки. Вказав, що до нього звернулась відповідач із проханням позичити їй грошові кошти. Він звернувся до позивача із проханням позичити відповідачу грошові кошти, на що остання погодилась. 24 лютого 2014 року відповідач отримала у борг від позивача 45000,00 грн., про що власноруч склала розписку. Він в цей час сидів в одній машині зі сторонами.

В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_6, яка пояснила, що 24 лютого 2014 року побачила відповідача. Підійшовши до неї вони пішли по вул. Радянській в м. Новомосковську. Біля магазину "Карат" відповідач сіла до машини, що стояла поруч із магазином. Коли відповідач вийшла із машини, вона пояснила, що написала розписку про отримання грошей. Грошей у відповідача не бачила.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та відмовити у задоволенні зустрічного позову з огляду на наступні обставини.

На підставі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

На підставі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики може бути надана розписка.

Судом встановлено, що 24 лютого 2014 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 45000,00 грн., які остання зобов`язалась повернути терміном до 01 червня 2014 року, про що склала розписку /а.с.7/.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору.

Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що в порушення умов договору, станом на 15 липня 2014 року, відповідачем сума боргу за договором позики в повному обсязі не повернута, залишок несплаченої заборгованості складає 45000,00 гривень.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також, згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Враховуючи розмір облікової ставки НБУ на момент виникнення заборгованості, розмір відсотків за договором позики становить: 45000*0,095/365 х 45 = 527,05 грн. Сума 3% річних становить166,40 грн. розмір інфляційних з урахуванням індексу інфляції 101,0 на суму заборгованості становить 450,00 грн., таким чином позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ч.2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У розписці, складеній відповідачем на підтвердження укладення договору позики зазначені сторони зобов'язання (позикодавець, позичальник), грошова сума, яка передається та особистий підпис позичальника.

Оцінюючи посилання відповідача, що розписка написана під погрозою зі сторони позивача чи внаслідок насильницьких дій, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів цього відповідачем не надано. Крім того, як би цей факт мав бути, тоді б відповідач звернувся після написання даної розписки до слідчих органів, або до медичної установи але з заявою до правоохоронних органів відповідач звернувся лише 02 вересня 2014 року, тоді як справа вже знаходилася у провадженні суду. Пояснення свідка ОСОБА_6 суд також не може прийняти як доказ в обґрунтування позиції відповідача, оскільки означений свідок не був присутнім під час отримання грошових коштів та не здійснювала повний огляд сумки відповідача, внаслідок чого в задоволенні зустрічного позову належить відмовити.

Також, позивачем за первісним позовом заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат за правову допомогу адвоката в розмірі 3000 гривень. Суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів оплати за правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтвердження оплати з витрат на правову допомогу надано договір, акт виконаних робіт щодо надання правової допомоги та товарний чек.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. А позивачем не надано доказів щодо відпрацьованих годин особою, яка надавала правову допомогу.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 461,43 гривень, тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) заборгованість за договором позики, яка утворилась станом на 15 липня 2014 року в сумі 46 143 (сорок шість тисяч сто сорок три) грн. 45 коп., яка в цілому складається з основного боргу у розмірі 45 000,00 грн., суми процентів у розмірі 527,05 грн., 3 % річних у розмірі 166,40 грн., суми інфляційних у розмірі 450,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 461 (чотириста шістдесят одну) грн. 43 коп.

В решті позову - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання розписки безгрошовою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 19 січня 2014 року.

Суддя Д.О. Парфьонов