Справа №592/6498/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/71/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування Сумської міської ради, ОСОБА_6,

про визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири, визнання незаконним та скасування пункту 2 рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 160 від 15 квітня 2014 року «Про вирішення питань опіки над повнолітніми особами»,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Після набрання законної сили рішенням суду, скасовані заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони її відчуження, накладений на підставі ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми від 04 липня 2014 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

При цьому зазначає, що відповідачка одразу ж після призначення її опікуном ОСОБА_7 звернулася до органу опіки та піклування з проханням укласти договір довічного утримання від імені підопічного, при цьому вона фактично звільнила себе від обов'язків опікуна та переклала їх на ОСОБА_6, при цьому здійснила відчуження квартири померлого ОСОБА_7, чим грубо порушила майнові права підопічного. Крім того, вважає, що договір довічного утримання був вчинений не задля настання правових наслідків, що ним обумовлені і поведінку відповідачки позивач розцінює лише як намір здійснити відчуження квартири з корисних мотивів та з прямою метою позбавити його можливості отримання спадщини, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, а також отримання відповідачкою грошових коштів та удаваним правочином за продаж вищевказаної квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, які апеляційну скаргу підтримують з мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_5, її представника ОСОБА_8, пояснення представника Виконавчого комітету Сумської міської ради Горєявої А.І., представника Органу опіки і піклування Ткаченко В.В., ОСОБА_6, які проти скарги заперечують, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні договору довічного утримання сторонами були дотримані всі вимоги діючого законодавства, обумовлені істотні умови договору, передбачений широкий перелік обов'язків ОСОБА_6 на вимогу положень ст.ст 749,751 ЦК України і на момент укладення та дії договору довічного утримання, жодні майнові права ОСОБА_7 не порушувались, натомість за даним договором ОСОБА_6 зобов'язана була довічно утримувати, доглядати та піклуватися про нього. Крім цього, жодною нормою чинного законодавства не передбачено заборони укладення договору довічного утримання опікуном в інтересах недієздатного, а відтак рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 15 квітня 2014 №160 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

У червні 2014 року представник позивача - ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, який остаточно уточнивши, мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7, який є батьком позивача. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2014 року задоволена заява Органу опіки та піклування Сумської міської ради та визнано недієздатним померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 та призначено опікуна, його дружину - ОСОБА_5- відповідачку у справі. За життя ОСОБА_7 приватизував квартиру АДРЕСА_3, яка належала йому на праві приватної власності. Позивач є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_7 та подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і оформляє у нотаріуса свої права щодо прийняття спадщини. З наданої нотаріусом інформації позивач дізнався, що 22 квітня 2014 року ОСОБА_5 в інтересах підопічного ОСОБА_7 уклала договір довічного утримання, яким здійснила відчуження квартири АДРЕСА_4. Вважає, що зазначений договір був вчинений не задля реального настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також він суперечить моральним засадам та принципу розумності, що встановлений Цивільним кодексом України. Вказує, що відповідачка фактично приховала договір купівлі-продажу квартири під договором довічного утримання, інакше неможливо пояснити її поведінку щодо того, що вона уклавши договір довічного утримання від імені підопічного здійснила відчуження квартири, що належала її чоловіку та на 1/2 частини, якої вона мала право отримати у спадок після його смерті, як спадкоємець першої черги. Крім того відповідачка була дружиною свого підопічного, певний час з ним проживала та доглядала його, як опікун. ОСОБА_7 незадовго до смерті, переніс два інсульти. Під час його лікування позивач постійно знаходився поряд з ним, доглядав, постійно відвідував його в лікарняному закладі та приносив йому продукти харчування. Вказує. що позивач та батько були в доброзичливих відносинах, постійно спілкувалися, допомагали один одному. Відповідачка не є рідною матір'ю позивача, а другою жінкою померлого ОСОБА_7, та не зацікавлена в майнових правах та інтересах позивача.

Просив суд визнати недійсним договір довічного утримання, вчинений 22 квітня 2014 року опікуном померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_5, яким відчужено квартиру АДРЕСА_4, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7 Крім того, позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню п.2 рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №160 від 15 квітня 2014 року «Про вирішення питань опіки над повнолітніми особами» незаконним та протиправним в частині надання відповідачці дозволу на вчинення правочину на укладення договору довічного утримання щодо відчуження спірної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 серпня 1963 року батьком позивача є ОСОБА_7 (а.с.11).

Водночас, відповідачка у справі ОСОБА_5 - дружина померлого, тривалий час, більше 20 років прожила з ним. На сьогодні вона є особою похилого віку, старенькою, немічною, вона ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що син не підтримував ніяких стосунків з батьком. Після першого інсульту два рази приходив провідувати в лікарню батька. Після виписки з лікарні не цікавився його здоров'ям. Чоловік в судовому порядку був визнаний недієздатним, а вона - його опікуном. Але за станом здоров'я вона не в змозі була доглядати чоловіка, вимушена була просити сторонніх осіб допомагати в цьому. Спочатку погодилась доглядати чоловіка ОСОБА_11, з якою був намір укласти договір довічного утримання, але уже через дуже короткий період часу вона відмовилась від догляду, оскільки робота виявилась дуже важкою. Чоловік страждав деменцією, розладом психіки, за ним потрібний був постійний догляд. ОСОБА_3 ніякої участі у житті батька не приймав, протягом 23 років, після того, як батьки розірвали шлюб, він з батьком взагалі не спілкувався. Він не знав про те, що батько визнаний недієздатним, що за ним погодилась доглядати ще до укладення договору і фактично доглядала спочатку за місцем його проживання, а потім в себе вдома - у м. Миропіллі Краснопільського району Сумської області - ОСОБА_6

На підставі подання Виконавчого комітету Сумської міської ради № 2665/02.02.02-17 від 16 грудня 2013 року, рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми визнано недієздатним ОСОБА_7 та встановлено опіку над ним з призначенням опікуна ОСОБА_5

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2014 року по справі №592/12598/13-ц ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено опікуном ОСОБА_5

ОСОБА_5 дбала та піклувалася про свого чоловіка, який страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді атеросклеротичної деменції, у зв'язку з чим знаходився на обліку у Сумському обласному психоневрологічному диспансері і за станом свого здоров'я не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребував постійного догляду і контролю з сторони медиків-психіатрів.

Оскільки, ОСОБА_5 було важко доглядати за чоловіком та виконувати всі рекомендації лікарів і саме з метою якнайкращого забезпечення особистих прав та інтересів свого підопічного, вона вимушена була звернутися до сторонньої особи за допомогою.

ОСОБА_5 звернулась до органу опіки та піклування Сумської міської ради з заявою про надання дозволу на укладення договору довічного утримання від імені ОСОБА_7 з ОСОБА_6.

02 квітня 2014 року на засіданні опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради було розглянуто заяву ОСОБА_5 разом із доданими документами щодо надання дозволу на вчинення правочинів від імені та на ім'я недієздатної особи, що підтверджується витягом із протоколу засідання № 4 від 02 квітня 2014 року (а.с.99).

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 160 від 15 квітня 2014 року про вирішення питань опіки над повнолітніми особами, надано дозвіл опікуну ОСОБА_5 на укладення договору довічного утримання від імені недієздатного ОСОБА_7, який є власником квартири АДРЕСА_5, на передачу у власність ОСОБА_6 даної квартири за умови забезпечення набувачем майна довічного утримання та догляду відчужувача з метою повного захисту особистих, житлових та майнових прав ОСОБА_7 (а.с.62).

Виконавчим комітетом Сумської міської ради рішенням №160 від 15 квітня 2014 року «Про вирішення питань опіки над повнолітніми особами» їй був наданий дозвіл на укладення договору довічного утримання від імені недієздатного ОСОБА_7 з ОСОБА_6 (яка фактично ще з лютого 2014 року допомагала відповідачці у догляді за чоловіком, забезпечуючи ОСОБА_7 всім необхідним) та передачу у власність ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_6 за умови забезпечення набувачем майна довічного утримання та догляду відчужувача з метою повного захисту особистих, житлових майнових прав ОСОБА_7

З заявою про надання дозволу на укладення договору довічного утримання від імені ОСОБА_7 з ОСОБА_6, до органу опіки та піклування відповідачка звернулась в кінці березня 2014 року, дозвіл отримала 15 квітня 2014 року. Разом з тим органом опіки та піклування було дозволено зміну місця проживання ОСОБА_7 на період весни - літо 2014 року, а саме на переїзд до с.Миропілля Краснопільського району, де мешкала ОСОБА_6 Отримавши дозвіл, разом з чоловіком, відповідачка переїхала до ОСОБА_6 в с. Миропілля Краснопільського району, де ОСОБА_7 мешкав до самої смерті. На виконання вимог ст. 71 ЦК України ОСОБА_5 звернулася до виконавчого комітету Сумської міської ради із заявою про надання дозволу на вчинення правочину від імені та на ім'я недієздатного ОСОБА_7, яка була розглянута на засіданні опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради від 04 квітня 2014 року, де було вирішено підготувати проект рішення виконавчого комітету Сумської міської ради щодо надання дозволу на укладення договору довічного утримання за умови забезпечення набувачем майна довічного утримання та догляду відчужувача з метою повного захисту особистих, житлових та майнових прав ОСОБА_7.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради надано дозвіл ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на укладення договору довічного утримання від імені недієздатного ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За договором довічного утримання від 22 квітня 2014 року ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання утримувати (доглядати) ОСОБА_7, в тому числі: надавати побутові послуги (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири, прання та прасування білизни, виконання різних видів ремонтних робіт (ремонт побутової техніки та відеотехніки, поточний ремонт квартири, тощо), придбавати лікарські засоби на підставі виданих рецептів на лікування, забезпечення у разі потреби, визначеної висновком МСЕК, відповідними технічними та іншими засобами реабілітації, щотижневого забезпечення продуктами харчування та оплати їх вартості, забезпеченням у разі потреби санаторно-курортним лікування, забезпеченням одягом та взуттям, поховати ОСОБА_7 у разі його смерті. Щомісячне матеріальне забезпечення оцінювалось у 1 000 грн. на місяць.

На спірну квартиру АДРЕСА_5, м. Суми нотаріусом було накладено заборону на відчуження до смерті ОСОБА_7, що гарантувало повернення квартири у власність останнього у разі розірвання договору довічного утримання при невиконанні ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань по довічному утриманню з підстав, передбачених договором та діючим цивільним законодавством.

Наступного дня після укладення договору довічного утримання, чоловік ОСОБА_5 раптово помер, цього при укладенні договору ніхто передбачити не міг. Смерть ОСОБА_7 була раптовою, організацію поховання та витрати на поховання взяла на себе ОСОБА_6, будь - яких претензій до неї ОСОБА_5 не має.

Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) має триваючий характер, тому що вимагає систематичного і постійного виконання набувачем своїх обов'язків щодо відчужувача до моменту припинення договору.

Під утриманням можна розуміти повне забезпечення матеріальними та грошовими ресурсами особи для задоволення її життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності. Головною ознакою утримання є забезпечення утриманця (відчужувача) грошовими коштами та (або) іншими матеріальними цінностями.

Поняття (догляд) означає нагляд за відчужувачем, станом його здоров'я, умовами побуту тощо. Догляд не обов'язково пов'язаний з наданням матеріальної допомоги і опосередковується своєрідною трудовою участю набувача в житті відчужувача, наданням відчужувачу послуг, обсяг яких передбачається договором.

Матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувача (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.Тобто набувач бере на себе обов'язок по утриманню відчужувача, який встановлений за умовами договору у вигляді матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) .

Згідно ч. 2 ст. 40 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину, та правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно ст.ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно частин 1,3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які берутьучасть у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодощодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, дійшла висновку, що пояснення відповідачів у справі є логічними та послідовними, вони узгоджуються з матеріалами справи, зібраними доказами, фактичними обставинами, які свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_5, не маючи фізичної можливості здійснювати належний догляд за своїм важко хворим чоловіком, уклала договір довічного утримання. Позивачем всупереч положень ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження того, що був укладений фіктивний (удаваний) договір, що насправді між сторонами укладений договір купівлі продажу, з метою отримання відповідачкою ОСОБА_5 всіх коштів за продаж квартири та відсторонення від спадщини іншого спадкоємця першої черги - сина - позивача у справі. Ці доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, що не допускається за положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, на думку колегії суддів, є вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Сумської міської ради №160 від 15 квітня 2014 року «Про вирішення питань опіки над повнолітніми особами», яким був наданий дозвіл ОСОБА_5 на укладення договору довічного утримання від імені недієздатного ОСОБА_7 з ОСОБА_6, оскільки, по-перше, діюче законодавство не містить заборон щодо укладення опікуном саме таких договорів, а по-друге, укладення зазначеного договору було зумовлено необхідністю здійснення ОСОБА_6 постійного догляду за тяжко хворим ОСОБА_7

Суд першої інстанції належним чином, повно та всебічно з'ясував всі обставини справи, дав їм належну оцінку, дійшов висновку, що ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317

ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: