Справа № 541/3009/14-ц
Номер провадження 2/541/65/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 травня 2015 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Олешко Н.А.,

з участю прокурора Безмаль О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді цивільну справу за позовом Миргородського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Другої миргородської державної нотаріальної контори про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання частково недійсним договору дарування частини житлового будинку, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2014 року Миргородський міжрайонний прокурор звернувся в суд з цим позовом в інтересах позивачки ОСОБА_1, посилаючись на порушення її майнових прав / а.с. 1 - 4 /.

Ухвалою суду від 17 лютого 2015 року за клопотанням позивачки до участі в справі в якості співвідповідача залучено Другу миргородську державну нотаріальну контору, нотаріусом якої окремим відповідачам видавалися свідоцтва про право на спадщину за заповітом / а.с. 101 /.

Користуючись своїми процесуальними правами, в березні 2015 року прокурор подав уточнену позовну заяву, в якій серед іншого просив визнати поважними причини пропущення позовної давності за цим позовом та поновити йому строк звернення до суду з таким позовом / а.с. 134 - 136 /.

Під час розгляду справи по суті прокурор та позивачка ОСОБА_1 уточнений позов підтримали, просили задовольнити його, пояснивши, що в червні 1992 року на підставі договору купівлі - продажу, укладеного між виконавчим комітетом Миргородської міської ради та позивачкою, остання набула право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1. За цим договором позивачкою серед іншого набуто і право власності на цілий погріб „В". Іншу частину цього будинку придбала спадкодавець ОСОБА_5, яка заповідала цю нерухомість в рівних частках відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3. В липні 2004 року державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори згаданим відповідачам видано оспорювані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за змістом яких до складу спадщини було включено і погріб „В", який не перебував у власності заповідача - спадкодавця. В подальшому, в березні 2010 року, відповідачка ОСОБА_2 подарувала відповідачу ОСОБА_4 успадковану нею частину житлового будинку разом з погребом „В". В такий спосіб порушено право власності позивачки на частину належного їй нерухомого майна, в той час, коли від такого майна вона не відмовлялася. З пояснень сторони позивача вбачається, що про порушення свого права ОСОБА_1 дізналася 15 вересня 2011 року, одержавши від нотаріуса відповідного листа. Через юридичну необізнаність та відсутність можливості оплатити юридичну допомогу, 02 вересня 2014 року позивачка, як особа пенсійного віку, звернулася до прокурора з відповідною заявою, в якій просила здійснити її представництво в суді, що і було зроблено після проведення відповідної перевірки. З огляду на це, на думку сторони позивача, існують підстави для визнання судом поважними причини пропущення позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3, її представник - адвокат Кириченко А.О., що дії на підставі відповідних повноважень, визначених угодою / а.с. 54, 55 /, а також відповідач ОСОБА_4 уточнений позов прокурора не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

З пояснень цих учасників процесу слідує, що відповідачі правомірно успадкували після ОСОБА_5 частину жилого будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 разом з погребом „В", а в подальшому свою частку в цьому будинку відповідачка ОСОБА_2 подарувала відповідачу ОСОБА_4. З тих підстав, що про порушення свого права ОСОБА_1 дізналася ще у вересні 2011 року сторона позивача пропустила строк позовної давності для звернення в суд з цим позовом, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2, останнє відоме місце проживання якої знаходилося АДРЕСА_1, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи через оголошення в пресі / а.с. 89, 178, 179 /, в судове засідання не з'явилася, свого ставлення до заявленого позову не висловила.

Представник відповідача та третьої особи від Другої Миргородської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув. Від цього учасника процесу до суду подано листи про розгляд справи у відсутність його представника / а.с. 85, 113, 129, 158, 177 /.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань.

29 листопада 1991 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу купила квартиру АДРЕСА_1, до складу якої входив і погріб „а". Відомостей про набуття покупцем за цим договором погреба „В" зазначений договір не містить / а.с. 12 - 13, 17 /. Таке право власності ОСОБА_5 було зареєстроване в органах технічної інвентаризації 04 грудня 1991 року.

На підставі договору купівлі - продажу від 18 червня 1992 року позивачка ОСОБА_1 купила квартиру № 2, що становило ? частину жилого будинку по АДРЕСА_1. У згаданому договорі зазначено, що до складу придбаної частини входить погріб „В". Реєстрацію права власності на придбану позивачкою нерухомість здійснено 09 липня 1992 року / а.с. 14 - 15, 17 /.

Після смерті ОСОБА_5 в грудні 2003 року, відкрилася спадщина.

Виходячи зі змісту правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі - продажу нерухомого майна від 29 листопада 1991 року, на час відкриття такої спадщини до її складу погріб „В" не входив, оскільки спадкодавець у визначеному законом порядку не набула права власності на цей об'єкт нерухомості за відповідним правочином / а.с. 12 - 13 /.

З цих підстав відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали права спадкувати після ОСОБА_5 за її заповітом погріб „В".

Відповідно до 69 Закону України „Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Пунктом 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції на час вчинення відповідної нотаріальної дії) визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації в БТІ, нотаріус вимагає крім правовстановлюючих документів витяг з Реєстру прав власності.

Між тим, 02 липня 2004 року державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3, кожній, видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в яких до складу спадкового майна помилково включено окрім погреба під будинком „а", ще й погріб „В, який являвся власністю позивачки ОСОБА_1 / а.с. 18, 19 /.

Факт допущеної помилки при здійсненні нотаріальної дії підтверджується листами органів юстиції, адресованими позивачці / а.с. 9, 10, 11, 161/.

За переконанням суду, така помилка нотаріуса не може змінювати правового статусу майна позивачки ОСОБА_1 та порушувати її право власності на конкретне майно, а тому її право власності в усякому разі підлягає захисту відповідно до положень ст. 321 ЦК України. Не мали права набувати таке майно в наслідок допущеної помилки і відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Таким чином, відповідно до ст. 1301 ЦК України відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали права на спадкування чужого майна, яке не входило до складу спадщини ОСОБА_5, а відтак одержані ними свідоцтва про право на спадщину за заповітом мають бути визнані частково недійсними.

Через це, відповідачка ОСОБА_2 не мала права дарувати відповідачу ОСОБА_4 те майно, право власності на яке нею не було набуте в законний спосіб, в даному випадку погріб „В" / а.с. 21 /.

З цих підстав договір дарування частини жилого будинку від 05 березня 2010 року суперечить вимогам ЦК України, моральним засадам суспільства, а відтак на основі положень ст. 203 ч. 1, ст. 215 ЦК України має бути визнаний частково недійсним.

Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

В супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ч. 2 ст. 27 ЦПК України, стороною відповідачів суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували входження до складу спадщини ОСОБА_5 спірного погреба „В", законність його спадкування відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і, як наслідок законність прийняття його в дар ОСОБА_4. Надані копії документів / а.с. 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53 / ні самі по собі, ні в їх сукупності цих обставин не підтверджують.

З огляду на викладене заперечення сторони відповідачів проти позову прокурора судом не приймається до уваги, а порушене право позивачки ОСОБА_1 підлягає поновленню.

Оскільки позивачка ОСОБА_8 є людиною пенсійного віку / а.с. 6, 8 /, через власну юридичну необізнаність та в межах строку позовної давності звернулася до прокурора з відповідною заявою, в якій просила здійснити її представництво в суді, що і було зроблено після проведення відповідної перевірки, а термін подачі позову прокурором з пропуском відповідного строку не є значним, за переконанням суду існують підстави для визнання судом поважними причини пропущення позовної давності відповідно до приписів ст. 267 ч. 5 ЦК України.

При поданні даного позову в суд прокурор був звільнений від сплати судового збору за Законом України „Про судовий збір". З цих підстав відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України такий судовий збір має бути стягнутий з відповідачів до спеціального фонду державного бюджету з урахуванням вартості спірного нерухомого майна на час вирішення спору / а.с. 23 /.

Судові витрати по оплаті позивачкою оголошення в пресі про виклик відповідача підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивачки у дольовому виразі.

Приймаючи до уваги викладене та, керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 27 ч. 2, 60, 62, 64, 79, 88, 208, 209, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 267 ч. 5, ст. ст. 316, 317, 321, 326, 346, 386, 387, 1216, 1218, 1301 ЦК України, ст. ст. 7, 69 Закону України „Про нотаріат", п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов Миргородського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати поважними причини пропущення позовної давності за позовом прокурора та поновити Миргородському міжрайонному прокурору строк звернення до суду з даним позовом.

Визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області від 02 липня 2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1326, в частині спадкування ОСОБА_3 ? частини погреба „В", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області від 02 липня 2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1327, в частині спадкування ОСОБА_2 ? частини погреба „В", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним договір дарування частини жилого будинку, укладеного між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, та ОСОБА_4, посвідчений 05 березня 2010 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 529, в частині дарування ? частини погреба „В", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до спеціального фонду державного бюджету судовий збір за двома не майновими та однією майновою вимогами, від оплати яких прокурора було звільнено на час його звернення в суд з цим позовом, з кожного по 162 (сто шістдесят дві) гривни 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат по оплаті витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, з кожного по 210 (двісті десять) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а рештою осіб, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення судового рішення, в той же термін - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду Чернюк В.Д.