Справа № 442/3075/15 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/6166/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца&nbsp; Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про оспорювання батьківства, виключення відомостей з актового запису, -

встановила:

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про нього, як про батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актових записів.

Позов мотивує тим, що в період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився син ОСОБА_4. Однак позивач не вважає себе біологічним батьком дитини, оскільки, за ствердженням ОСОБА_2, під час сімейних сварок про це неодноразово наголошувала відповідачка, а спосіб її життя до та після одруження свідчив про можливість народження дитини від іншого чоловіка.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2015 року у задоволенні цього позову ОСОБА_2 відмовлено.

Це рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відсутність кровного споріднення можна довести лише за допомогою відповідної експертизи, однак судом у призначенні такої було безпідставно відмовлено. Крім того, стверджує, що судом не наведено жодної правової норми закону, яка б забороняла суду проводити судово-генетичну експертизу по даній категорії справ. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю (а.с. 68-70).

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не заявлялось, а тому колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - без здійснення фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення цієї скарги.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону та є обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 17 листопада 1993 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 05 грудня 1997 року, що підтверджується відповідними записами в паспорті позивача та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.4, 6).

В період перебування сторін у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_4, батьком якого, відповідно до свідоцтва про народження серіїНОМЕР_1 від 04.09.2007 р., зазначено ОСОБА_2, позивача у справі.(а.с.9).

Оспорюючи це батьківство, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, ставлячи питання про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження ОСОБА_2 лише в квітні 2015 року.

Згідно з положеннями ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Частиною 3 ст.136 СК України передбачено, що оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття.

У відповідності до положень ст.34 ЦК України, ст.6 Сімейного кодексу України, повнолітньою є особа, яка досягла вісімнадцяти років.

Як встановлено судом, син сторін - ОСОБА_4, є повнолітнім і нас звернення позивача до суду з вказаним позовом, ОСОБА_4 виповнилося 20 років.

З огляду на встановлені судом обставини справи, та виходячи із положень норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності фактичних і правових підстав для задоволення позову.

Покликання позивача на безпідставну відмову судом щодо призначення та проведення у справі судово-генетичної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки при постановленні ухвали від 25.05.2015 р. щодо відмови ОСОБА_2 у забезпеченні доказів, в тому числі щодо призначення такої експертизи, суд навів достатні мотиви.

Відсутність результатів такої експертизи, за викладених вище обставин, не впливає на правильність прийнятого судом рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.