Справа № 459/4797/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1009/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Монастирецького Д.І., Струс Л.Б.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю представника апелянта - Дац Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Червонограді Львівської області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків, внаслідок професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків, внаслідок професійного захворювання задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області в користь ОСОБА_3 10 000 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків, внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог позивача, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією, а отже має доводитись як і сам факт спричинення моральної шкоди, так і її розмір. Одночасно зазначає, що районним судом було постановлено рішення без жодних підтверджуючих доказів факту моральних страждань позивача, не враховані інші обставини по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України - Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп2 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють і моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції закону, яка діяла на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та інвалідності, моральну шкоду потерпілому виплачує Фонд соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України.

Пунктом 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання спричинили втрату працездатності», в редакції закону, яка діяла на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та інвалідності, передбачено відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України.

З трудової книжки на ім'я ОСОБА_3 від 09.02.1984 року та з копії акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.04.2005 року вбачається, що стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 19 років 00 місяців.

Відповідно до копії довідки Серії ЛВА-2 №009189 від 27.05.2005 року ОСОБА_3 було вперше встановлено 50 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. А згідно довідки Серії ЛВА-2 №002667 від 10.07.2008 року ОСОБА_3 було встановлено 60 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, безтерміново.

У зв'язку з наявністю вищевказаного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історії хвороби.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував той факт, що позивач не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя йому доводиться докладати додаткові зусилля, а відтак при визначенні розміру відшкодування, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності правильно визначив таке в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., а в іншій частині позову відмовив за необґрунтованістю.

Наведе не спростовує твердження апелянта про незаконність рішення суду першої інстанції, таке прийнято з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а тому підстави для його скасування відсутні. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 листопада 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Монастирецький Д.І.

Струс Л.Б.