УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Маляренка А.В., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голій Людмила Ігорівна, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дев'ятий вал», про визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, поділ майна подружжя та зобов'язання вчинити дії,

за касаційними скаргами ОСОБА_5, поданою її представником ОСОБА_11, та ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи та остаточно просив:

- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7;

- витребувати вказану квартиру на користь правомірних співвласників у неправомірного набувача ОСОБА_6 та скасувати державну реєстрацію прав власності останнього на спірну квартиру;

- зобов'язати ОСОБА_6 звільнити квартиру АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію його місця проживання;

- поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 у вказаній квартирі;

- здійснити поділ та визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в розмірі 63/100 частини, за ОСОБА_5 - в розмірі 37/100 частин;

- зобов'язати Орган державної реєстрації нерухомості зареєструвати право власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с Дударків Бориспільського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_2, укладений 21 вересня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7;

- здійснити поділ та визначити частки в спільній сумісній власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по Ѕ частини кожному;

- зобов'язати Органи державної реєстрації нерухомості та земельних ресурсів зареєструвати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на вказану земельну ділянку по Ѕ частини кожному;

- витребувати автомобіль марки Mitsubishi Grandis, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та реєстраційні документи на зазначений транспортний засіб у неправомірного набувача ОСОБА_8 та скасувати реєстрацію за останньою зазначеного транспортного засобу;

- здійснити поділ та визначити частки в спільній сумісній власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по Ѕ частини кожному;

-зобов'язати реєстраційно-екзаменаційний підрозділ Державтоінспекції МВС України в м. Києві зареєструвати власником вказаного автомобіля ОСОБА_4 (а. с. 234-237, т. 2).

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 12 травня 1988 року по 27 грудня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, під час якого 11 червня 2001 року ними була придбана спірна квартира, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5

14 листопада 2012 року ОСОБА_5 без його згоди, як співвласника майна, набутого під час шлюбу, відчужила вказану квартиру шляхом укладення договору дарування з ОСОБА_7, чим порушила його права, що є підставою для визнання угоди недійсною.

Вказав, що 18 грудня 2012 року ОСОБА_7 відчужила вказану квартиру шляхом укладення договору купівлі-продажу зі ОСОБА_6, що відповідно до ст. 388 ЦК України є підставою для її витребування від набувача.

Крім того зазначив, що в період шлюбу ОСОБА_5 шляхом приватизації набула у власність земельну ділянку площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: с. Дударків, Бориспільський район, Київська область, проте 21 вересня 2010 року без його згоди відчужила вказану земельну ділянку шляхом укладення договору дарування з ОСОБА_7, чим порушила його права, що є підставою для визнання угоди недійсною.

Також позивач вказав, що відповідачка ОСОБА_5, перебуваючи з ним у шлюбі, придбала автомобіль марки Mitsubishi Grandis, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який було відчужено ОСОБА_8 шляхом укладання біржової угоди.

Враховуючи вищевикладене просив поділити вказане майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, збільшивши його частку у праві власності на спірну квартиру до 63/100 частин, оскільки для її придбання було використано його особисте майно, набуте до шлюбу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 грудня 2014 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 14 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2792, недійсним.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Витребувано у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5- ОСОБА_11 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року в частині вирішення спору про витребування у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 змінено.

Витребувано у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5- ОСОБА_11, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання договору дарування спірної квартири недійсним та задоволення позовних вимог про визнання права власності за ОСОБА_4 на Ѕ частини квартири; скасувати рішення апеляційної інстанції в частині відхилення її апеляційної скарги і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення першої та апеляційної інстанцій в частині вимог про витребування у нього на користь ОСОБА_4 спірної квартири та визнання права власності на квартиру і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання договору дарування недійсним та визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності по Ѕ частини спірної квартири, виходив з презумпції спільності майна, набутого за час шлюбу, на яке кожен з подружжя має рівні права, а також відсутності нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_4, як співвласника майна, набутого під час шлюбу, на відчуження вказаного майна; при цьому відмовляючи у задоволенні позову про поділ майна в іншій частині, суд дійшов правильного висновку, що спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_5 та поділу не підлягає, а автомобіль Mitsubishi Grandis, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був проданий відповідачкою під час перебування у шлюбі і позивачем не надано будь-яких доказів того, що грошові кошти від його продажу були використані відповідачкою на власні потреби.

Задовольняючи позов в частині витребування спірної квартири у ОСОБА_6, відчуженої останньому за договором купівлі-продажу донькою ОСОБА_4 - ОСОБА_7, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, встановлених ст. ст. 387, 388 ЦК України, для витребування квартири у добросовісного набувача, при цьому врахувавши роз'яснення, викладені у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Правильними є і висновки суду щодо розгляду в порядку адміністративної юрисдикції позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності та зобов'язання органів державної реєстрації зареєструвати таке право.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду та витребовуючи у ОСОБА_6, як добросовісного набувача, на користь ОСОБА_4 Ѕ частину спірної квартири, а в іншій частині залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, правильно застосував ст. 387, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, які регулюють ці правовідносини, та, врахувавши роз'яснення, викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку із визнанням договору дарування недійсним та визнанням за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності по Ѕ частини спірної квартири не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, а тому між позивачем та нинішнім володільцем квартири ОСОБА_6 існують речово-правові відносини на спірну квартиру, і позивачем правильно обрано спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред'явлення позову про витребування майна у добросовісного набувача, а тому задоволенню підлягають позовні вимоги про витребування у ОСОБА_6 лише Ѕ частини вказаної квартири, що належить позивачу.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційних скаргах, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

Г.В. Юровська