Номер провадження: 22-ц/785/183/15
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 - "Про звернення стягнення на предмет іпотеки", -

ВСТАНОВИЛА:

07.11.2013 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду із зазначеним позовом, по якому просило в рахунок виконання основного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.05.2007 року, укладеного між АКІБ "УКРСИББАНК" та відповідачем щодо сплати заборгованості у розмірі 84441,95 дол. США, що еквівалентно 674944,51 грн.: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 41 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що є приватною власністю відповідача на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26.03.2007 року; встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить відповідачу, а саме: шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства; стягнути з відповідача на користь ПАТ "УкрСиббанк" суму сплаченого судового збору в розмірі 3441,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 26.03.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем, був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого АКІБ "УкрСиббанк" надав відповідачу кредит в сумі 72000 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 26.03.2028 року, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, банком на підставі договору іпотеки б/н від 26.03.2007 року прийнято від відповідача в заставу нерухоме майно - предмет іпотеки, а саме: вищезазначену однокімнатну квартиру. Всупереч умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання за кредитом не виконує, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Так, станом на 10.09.2013 року заборгованість за кредитом становить 84441,95 дол. США, що еквівалентно 674944,51 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено.

14.11.2014 року ПАТ "УкрСиббанк" подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування районним судом обставин по справі, а також на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

26.03.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 72000 дол. США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит в повному обсязі в строк до 26.03.2028 року зі сплатою 9,5 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 26.03.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" відповідачем був укладений іпотечний договір б/н від 26.03.2007 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 41 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26.03.2007 року.

У відповідності до п.п. 2.1.1., 2.1.2 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпоткодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

16.02.2008 року між сторонами була укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору № 0, якою було викладено графік погашення кредиту в новій редакції. Також, 02.03.2010 року між банком та позичальником була укладена додаткова угода № 4 до кредитного договору.

Згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут АКІБ "УкрСиббанк", відповідно до яких нове повне найменування банку стало: ПАТ "УкрСиббанк". Згідно з положеннями ЦК України та Закону України "Про акціонерне товариство" дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ "УкрСиббанк".

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України у випадку невиконання зобов'язання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Боржник не може бути звільненим від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний повернути позивачеві гроші в строк та в порядку, встановленими договором.

Через неналежне виконання умов кредитного договору у відповідача станом на 10.09.2013 року, згідно розрахунку позивача, утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 84441,95 дол. США, що еквівалентно 674944,51 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 67903,16 дол. США., що еквівалентно 542749,96 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 16538,79 дол. США, що еквівалентно 132194,55 грн.; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 251,33 дол. США, що еквівалентно 2008,88 грн.; пені за прострочення сплати процентів у розмірі 1840,43 дол. США, що еквівалентно 14710,57 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, відповідно до законодавства, направив на адресу відповідача письмову вимогу про усунення порушень та виконання зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначено в п. 37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Житлове приміщення, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки від 26.03.2008 року призначено для задоволення вимог іпотекодержателя та для передачі його у власність позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що районний суд відмовив у задоволенні позовних вимог позивача на підставі Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року, який є чинним на час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів з таким висновком районного суду не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про заставу", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами ? резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

При розгляді будь-якої цивільної справи суд має враховувати, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При розгляді справи, суди зобов'язані враховувати не тільки буквальне текстове вираження норми права, але тлумачити і застосовувати вказану норму у контексті тих завдань та очікувань, які стали підставою для прийняття конкретного нормативного акта.

Так, підставою для прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти.

У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Основною метою прийняття вищезазначеного Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Проаналізувавши норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття "мораторій" є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін.

За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Отже, колегія суддів вважає, що встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, районний суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, мав відповідно до ст. 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону, а не відмовляти у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що районний суд, вирішуючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не врахував того, що Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не встановлено, що іпотека припиняється, лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Таким чином, виходячи із ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону України на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Колегія суддів вважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону, а тому рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з відстрочкою його виконання на час дії вищезазначеного Закону України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2014 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором б/н від 26 березня2007 року: на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1), в в рахунок сплати заборгованості ПАТ "УкрСиббанк", яка виникла на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26.03.2007 року в розмірі 84441,95 дол. США, що еквівалентно 674944,51 грн.; встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить відповідачу, а саме: шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства; стягнути з відповідача на користь ПАТ "УкрСиббанк" суму сплаченого судового збору в розмірі 3441,00 грн.

Відстрочити виконання рішення на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України" від 3 червня 2014 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

21.01.2015 року м. Одеса