АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/559/15 Справа № 206/3275/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кушнірчук Р. О. Доповідач - Романюк М.М.
14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Романюк М. М.

суддів Петренко І.О., Котушенко С.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-і особи: Самарська районна у місті Дніпропетровську рада, управління Держземагенства у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 25 травня 2014 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що їй на підставі договору купівлі - продажу від 19 січня 2011 року та державного акту належить на праві власності земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1. Під час збору документів на будівництво житлового будинку та проведення геодезичної зйомки, позивач дізналася про те, що відповідач по справі самовільно зайняла частину її земельної ділянки, довжиною 28,04 м., заглибившись на належну позивачу ділянку з однієї сторони на відстань 0,86 м., а з іншої сторони - на відстань 1,56 м., загальною площею 33,93 кв. метри, збудувавши паркан. З урахуванням викладеного просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійснені її права власності та користування земельною ділянкою, зобов'язавши відповідача знести збудований нею паркан з цегляних стовпів з сіткою "рабиця" довжиною 28,04 метри та знести висаджені відповідачем на земельній ділянці позивача зелені насадження, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 7 000 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано відповідача усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні земельною ділянкою, площею 0,0993 га по вулиці Самарській у районі будинку АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу, шляхом знесення збудованого паркану довжиною 27,93 метри між земельними ділянками по вулиці Самарській у районі будинку АДРЕСА_1, будинок 130. В задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі - продажу від 19 січня 2011 року є власником земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного договору купівлі - продажу, на ім'я позивача було виготовлено та видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 377251 від 30.05.2012 року.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 1477 від 15.06.2000, відповідачу ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1013 га. розташовану за адресою АДРЕСА_2, а саме 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,0013 га. для ведення особистого підсобного господарства, серія ІІІ-ДП № 105972 від 13.07.2000.

Сторони по справі є суміжними землекористувачами. Між зазначеними земельними ділянками відповідачем збудовано огорожу - паркан з цегляних стовбів з сіткою "рабиця".

Згідно ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ч.2, 3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом, в тому числі: відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосуванням інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням того, що позивачем надано суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, а саме: державний акт на право власності, висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 26 вересня 2014 року № 2075-14, в судовому засіданні допитані свідки та експерти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні шляхом зобов'язання знести паркан.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Посилання на те, що її земельна ділянка знаходиться в межах відведеної земельної ділянки та підтверджується межовими знаками, спростовується матеріалами справи, а саме: при проведенні у ОСОБА_2 робіт з підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2, спеціалісти обмежилися лише даними та існуючою огорожею відповідача по межі її земельної ділянки, яка була нею приватизована у 2000 році, коли не існувало координат та кадастрових номерів і питання відповідності меж земельної ділянки не обумовлювалося необхідністю проведення кадастрової зйомки цієї ділянки. Крім того, в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 16 жовтня 2013 року зазначено, що межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 межовими знаками не закріплені.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

І.О.Петренко