Дата документу 19.01.2015
ЄУ № 420/1499/14-ц
Провадження №2/420/249/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Потапенко Р.Р.

при секретарі Войтенко О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 24.04.1993 року Новопсковським відділом ЗАГС Луганської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебувають у шлюбі, від якого неповнолітніх дітей немає. З відповідачкою сумісно не проживають п'ять років. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони з відповідачкою не сумісні в психологічному плані, на цій підставі в сім'ї виникали сварки та скандали, які привели до того, що вони втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння, подальше подружнє життя суперечить його інтересам. Спору про майно з його сторони немає.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами згодна.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки.

Судом встановлено, що сторони з 24.04.1993 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданим 24.04.1993 року Новопсковським районним відділом ЗАГСу Луганської області, актовий запис № 33.

Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не має.

Згідно позовної заяви, причиною розірвання шлюбу стало те, що в психологічному плані подружжя не сумісне, у зв'язку з чим в сім'ї виникали сварки та скандали, які призвели до втрати один до одного почуття любові та взаєморозуміння, у зв'язку з чим сумісне проживання стало неможливим.

Відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «ОСОБА_4».

Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України.

У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них.

Вивчивши матеріали справи, зважаючи, що позивач наполягав на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач на розірвання шлюбу згоден, приймаючи до уваги, що подружжя спільно не проживає, шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174, ст.ст. 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстрований 24 квітня 1993 року Новопсковським районним відділом запису актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 33.

Після розірвання шлюбу залишити за ОСОБА_2 прізвище отримане після реєстрації шлюбу «ОСОБА_4».

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Харківської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: