Справа № 442/5642/14 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/3745/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Береза В.І., Левика Я.А.

секретар Глинський О.А.

з участю представника апелянта Кушнір І.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з указаним позовом до ОСОБА_4 та просив визнати за ним право власності на ? ідеальну частину нежитлового приміщення в АДРЕСА_1.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 серпня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, за якою визначено, що:

1)
Відповідач ОСОБА_4 визнає право власності позивача ОСОБА_5 на ? ідеальну частину нежитлового приміщення, позначеного на плані «А-1», пл.. 8,6 кв.м., що по АДРЕСА_1.

2) За ОСОБА_5 визнається право власності на ? ідеальну частину нежитлового приміщення, позначеного на плані «А-1», пл.. 8,6 кв.м., що по АДРЕСА_1.

3) За ОСОБА_4 визнається право власності на ? ідеальну частину нежитлового приміщення, позначеного на плані «А-1», пл.. 8,6 кв.м., що по АДРЕСА_1.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя закрито.

Ухвалу суду оскаржив від імені ТзОВ «Чагарі» його директор Кушнір І.Б., з мотивів вирішення оскаржуваною ухвалою про права та обов»язки юридичної особи, яка є орендарем земельної ділянки на якій розміщені в числі інших торгових місць ринку і спірне нежитлове приміщення. Вважає ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Просить таку скасувати та постановити нову, якою відмовити у визнанні мирової угоди.

Мотивує тим, що позивач звернувся в суд з даним позовом про поділ лише одного нежитлового приміщення в АДРЕСА_1, тоді як за час перебування у шлюбі набув і іншого майна, на яке рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2013 року було визнано право власності як на самочинне. Однак дане рішення в подальшому було скасоване рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, торгове приміщення, позначене літ А-1, площею 8,6 м.кв., що в АДРЕСА_1

Вказує на те, що ухвалою про визнання мирової угоди вирішено питання про права та обовязки ТзОВ «Чагарі» , хоча участі у розгляді справи не брало. З оскаржуваної ухвали суду убачається, що було вирішено питання щодо нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, яке знаходиться на земельній ділянці, яка з 2003 року перебуває в оренді у ТзОВ «Чагарі», на якій розміщено ринок та відповідно торгові місця, одне з яких поділено оскаржуваною ухвалою між сторонами у справі з визнанням права власності. Тому просить апеляційну скаргу ТзОВ «Чагарі» , як особи котра належать до кола осіб, які відповідно до ст. 292 ЦПК України мають право на апеляційне оскарження рішення суду ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди сторін.

В судовому засіданні апелянт доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші сторони в судове засідання не зявились належно повідомлені про час та місце розгляду справи. Колегія суддів вважає, що справу можна розглядати у відсутності сторін, що відповідатиме вимогам ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про визнання та затвердження мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що така укладена між сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується, та вважає його таким, що не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стостуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Згідно ч.5 ст. 175 ЦПК України суд при вирішенні питання про визнання мирової угоди зобов'язаний переконатися, що її умови не суперечать закону та не порушують права, свободи і інтереси інших осіб, оскільки невідповідність умов мирової угоди вимогам закону, порушення у такому разі прав, свобод чи інтересів інших осіб є підставою для відмови у визнанні цієї мирової угоди та продовження судового розгляду.

Аналіз зазначеної статті свідчить про те, що мирова угода є договором, який укладається для врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Мирова угода укладається сторонами (позивачем і відповідачем) і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Мирова угода не може створювати прав та обов'язків у інших осіб, а також обмежувати ці права. Предметом мирової угоди є врегулювання спору, який розглядається в суді. Тому домовленість сторін не повинна виходити за межі предмету позову. В мировій угоді не допускається врегулювання питань, які не пов'язані зі предметом спору. Суд зобов'язаний перевірити, чи не суперечить мирова угода закону, а також, чи не порушує вона прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Визнаючи мирову угоду, суд першої інстанції всупереч вищезазначеним нормам не звернув увагу на ту обставину, що на момент винесення ухвали ОСОБА_4 не набула права власності на нежитлове приміщення позначеного на плані «А-1», пл.. 8,6 кв.м., що по АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Звертаючись до суду із позовом до суду про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_3 не надав, а суд не витребував докази того, що спірне майно, яке підлягало поділу на праві власності, а саме на нежитлове приміщення позначеного на плані «А-1», пл.. 8,6 кв.м., що по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, не перевірив та не з»ясував обставин щодо порушення прав інших осіб, визнанням мирової угоди, не встановив, яке саме приміщення є предметом спору, його характеристику, цільове призначення, розташування і не переконався у заявлені позову з метою вирішення спору між сторонами з приводу цього приміщення.

Наявність судового рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2013 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на торгове приміщення, позначене на плані літ.А-1, площею 8,6 м.кв, що знаходиться на АДРЕСА_1, яке в подальшому скасовано рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року та яким у задоволення позову ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено, не давало суду правових підстав для визнання та затвердження мирової угоди, без зясування чи було таке право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, чи затвердженою мировою угодою не будуть порушуватись права інших осіб, в даному випаду ТзОВ «Чагарі», яке є орендарем земельної ділянки та на якій розміщено обєкт, який з приводу якого виник спір між сторонами.

Визнаючи мирову угоду на вказаних вище умовах, суд першої інстанції фактично порушив права та інтереси інших осіб, яких до участі у розгляді справи не залучив. При цьому також не врахував, що за умовами мирової угоди має місце розпорядження відповідачем на користь позивача частини майна, яке відповідачу не належить.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції при визнанні мирової угоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконав вимог норм процесуального права та не переконався, що її умови не суперечать закону.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є підставними, а відтак ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п.3,4 ч.1 ст. 311, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі»» задоволити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 серпня 2014 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Суддя