АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2281/2015 Головуючий у першій інстанції - Середа К.О.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ПилипенкаВ.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_5про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний Ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_5, в якому просив визнати припиненим договір поруки № 62, укладений 09.12.2010 між ним, ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказував, що договір поруки було укладено ним з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за договором відновлювальної кредитної лінії № 62 від 09.04.2008, укладеним між останнім та ПАТ «Державний ощадний банк України» на суму 1 000 000 грн. 00 коп. зі сплатою 16,5 % річних. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 18.11.2013 вищевказаний кредитний договір було розірвано. Оскільки до розірвання договору відновлювальної кредитної лінії № 62 від 09.04.2008 ПАТ «Державний ощадний банк України» не зверталося до позивача щодо виконання ним зобов'язань за договором поруки № 62 від 09.12.2010, то вказаний договір поруки є припиненим 18.11.2013.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2014 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відсутність підстав вважати припиненим договір поруки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання припиненим договору поруки, оскільки розірвання кредитного договору не може вважатись припиненням зобов'язання, яке, в силу вимог закону, вважається припиненим у зв'язку з його виконанням.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 09.04.2008 між ОСОБА_5 та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 62. На виконання умов вказаного договору банком було надано ОСОБА_5 кредитні кошти в розмірі 1 000 000 грн., зі сплатою 16,5 % річних.

09.12.2010 з метою забезпечення зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 63 від 09.04.2008 між ОСОБА_4, ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 62, за яким ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання відповідати солідарно в повному обсязі перед кредитором за повне і своєчасне виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 21.08.2013 було розірвано договір відновлювальної кредитної лінії № 63, укладений 09.04.2008 між ОСОБА_5 та ПАТ «Державний ощадний банк України».

18.11.2013 Апеляційним судом Черкаської області рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 21.08.2013 в частині розірвання договору відновлювальної кредитної лінії № 63 від 09.04.2008 залишено без змін.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що оскільки кредитний договір було розірвано, то й відповідно є припиненим договір поруки у зв'язку з припиненням забезпеченого ним зобов'язання.

У відповідності з вимогами частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктами 4.2, 4.5 договору поруки № 62 визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом тридцяти шести місяців (3 роки) від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимогу до поручителя. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось з відповідним позовом до суду про стягнення з ОСОБА_4, як з поручителя, заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2014 у справі № 755/5256/14-ц позовні вимоги банку були задоволені в повному обсязі, проте станом на день розгляду даного спору судом першої інстанції рішення суду не набрало законної сили. Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Статтею 599 ЦК України імперативно встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності з вимогами частин 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про відсутність підстав вважати припиненим договір поруки, оскільки розірвання кредитного договору не припиняє кредитні зобов'язання боржника, у рамках якого боржник зобов'язаний повернути суму кредиту, сплатити проценти та пеню за порушення строків виконання зобов'язання, оскільки кредитне зобов'язання належить вважати припиненим не з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору, а з моменту виконання позичальником усіх обов'язків перед банком, які складають зміст цього зобов'язання.

Отже, в силу зазначених вище правових норм, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє та не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також зберігає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді