Справа №489/4953/14-ц 15.01.2015 15.01.2015 15.01.2015
Провадження №22-ц/784/69/15
Категорія 25 Головуючий у суді першої інстанції - Коваленко І.В. Суддя доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання - Романенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без участі осіб, цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2014 р., за позовом

ОСОБА_2

до

приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (далі - ПАТ УАСК «АСКА»)

про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ УАСК «АСКА» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 4 квітня 2013 р. між ним та ПАТ УАСК «АСКА» був укладений договір страхування транспортного засобу Chery Tiggo, державний номер НОМЕР_1 від страхових випадків «Шкода» та «Угон» на страхову суму 83 210 грн.

1 лютого 2014 р. позивач керуючи вказаним автомобілем, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на бетонний стовп дорожнього огородження вздовж проїзної частини. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження та розмір шкоди становить 45 986 грн. 26 коп. Так як договір добровільного страхування укладено з ПАТ УАСК «АСКА», позивач звернувся за страховим відшкодуванням, але страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування через грубе порушення позивачем Правил дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів (далі - Правила).

Посилаючись на те, що обставини, на які посилається відповідач не відповідають дійсності, позивач просив стягнути з відповідача 45 756 грн. страхового відшкодування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2014 р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невірну оцінку судом наданих ним доказів, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, а тому справа розглядалась за відсутності сторін в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що 1 лютого 2014 р., ОСОБА_2, керуючи автомобілем Chery Tiggo, державний номер НОМЕР_1, на автомобільній дорозі Дніпропетровськ - Миколаїв, рухаючись в напрямку м. Миколаєва, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на бетонний стовп дорожнього огородження вздовж проїзної частини. У результаті ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2014 р., ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Оскільки транспортний засіб позивача на підставі договору № СТД № 3136593 від 4 квітня 2013 р. застрахований в ПАТ УАСК «АСКА», останній

звернувся до відповідача за страховим відшкодуванням.

ПАТ УАСК «АСКА» листом від 2 квітня 2014 відмовила позивачу у визнані події страховим випадком та виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 2.7.10 частини «Б» договору страхування через невідповідність встановлених на автомобілі шин сезону експлуатації та перевищенні позивачем швидкості руху, та невжиття позивачем усіх заходів для уникнення виникнення шкоди.

Звертаючись з позовом позивач посилався на те, що з рішенням відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування він не згоден, оскільки на транспортному засобі були встановлені шини «М+S», які відповідно до пункту 4 «Ідентифікація шин та покришок автомобільних» додатку 5 до Методичних рекомендацій щодо класифікації згідно з вимогами УКТЗЕД товарів харчового призначення, впроваджених листом Державної митної служби України від 16.05.2011 р. N 11.1/2-16/7598-ЕП, відносяться до зимових або всесезонних.

Проте, з такими доводами позивача погодитись не можна.

Так, відповідно до підпункту 2.7.10 пункту 2.7 договору страхування не підлягають відшкодуванню збитки, що виникли внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху і експлуатації транспортного засобу, зокрема, внаслідок експлуатації застрахованого транспортного засобу в технічному стані, який не відповідає вимогам Правил дорожнього руху, в т.ч. з використанням зношених шин, а також шин, що не відповідають сезону експлуатації.

Рапортом аварійного комісара від 1 лютого 2014 р., який складено за участю позивача, відповідач підтвердив, що на час скоєння ДТП на автомобілі були встановлена літні шини ( а.с. 71-72). Рапорт підписано позивачем без застережень.

Оскільки на момент виникнення ДТП позивачем визнано факт експлуатації транспортного засобу, шини на якому були встановлені літні шини, що підтверджується рапортом аварійного комісара, то ПАТ УАСК «АСКА» обґрунтовано відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи позивача щодо класифікації шин, які ґрунтуються на даних звіту про оцінку вартості збитків, спричинених транспортному засобу, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки даний звіт складено більше ніж через два місяці після ДТП за відсутності представника страховика, а доказів відмови останнього від участі в такій оцінці, суду не надано.

Посилання позивача на те, що ним були прийняті всі міри обережності для запобігання виникнення шкоди, та для зниження ступеню ризику, які зазначені в Договорі Страхування у п.п.3.2.5 та 3.2., не мають правового значення, оскільки відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування саме з підстав підпункту 2.7.10 пункту 2.7 договору страхування.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: