Номер провадження 2/643/331/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 року суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 111150,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що був власником автомобілю Сузукі 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1. 04.07.2014 року позивач видала відповідачу довіреність щодо розпорядження вказаним автомобілем. В подальшому відповідач видав довіреність на управління та розпорядження автомобілем третій особі. Також в подальшому третя особа зареєструвала право власності на автомобіль за собою. Розрахунок за придбаний третьою особою автомобіль було проведено 31.07.2014 року між відповідачем та третьою особою. Так, відповідачем було отримано від третьої особи грошові кошти в розмірі 111150,00 грн. Проте зазначені грошові кошти відповідачем позивачу передані не були, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з дійсним позовом.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту або заборони відчуження квартири № 19, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 69-А (далі Квартира).

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що Квартира є єдиним майном відповідача. Останній може розпорядитись майном на свій розсуд, що може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності зі ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як вбачається з наданої позивачем копії Свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1999 року, реєстраційний № 5-99-192384, Квартира належить на праві спільної сумісної власності наступним особам: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що вказана вище Квартира станом на час розгляду справи продовжує належати вказаним вище особам, суду не надано. Клопотання про витребування з компетентних органів даних щодо належного відповідачу майна, не заявлено.

Крім того, згідно вказаного вище Свідоцтва Квартира, на яку позивач просить накласти арешт або заборону відчуження, належить на праві сумісної власності не лише відповідачу, а й чотирьом іншим особам, які не є сторонами даної цивільної справи.

Відомості щодо визначення частки відповідача у праві власності на Квартиру, суду не надані.

За відсутності вказаних даних, у суду на даній стадії розгляду справи відсутні підстави для накладення арешту або заборони відчуження Квартири, оскільки відповідно до ст. 152 ЦПК України позов може забезпечуватись накладення арешту лише на майно, що належить відповідачеві. Оскільки частка відповідача в праві власності на Квартиру згідно Свідоцтва не визначена, суд позбавлений можливості визначити належне відповідачеві майно. Накладення арешту на Квартиру в цілому призведе до порушення прав інших співвласників, які не є сторонами даної цивільної справи.

Також в постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, згідно з вказаними роз'ясненнями суд, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також з'ясувати обсяг позовних вимог.

Позивачем в обґрунтування позову зазначено, що право власності на автомобіль було оформлено за третьою особою та між останньою та відповідачем було проведено розрахунок за придбаний автомобіль в розмірі 111150,00 грн.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що відповідач, діючи від імені позивача в порядку передоручення, уповноважив третю особу бути представником позивача з питань, пов'язаних з управлінням та розпорядженням автомобілем.

Таким чином, на даній стадії розгляду справи суд позбавлений можливості встановити факт придбання автомобілю відповідачем та, відповідно, виникнення між сторонами спору щодо розрахунків за придбаний автомобіль.

За таких обставин суд на даній стадії розгляду справи, розглядаючи клопотання на підставі наданих позивачем доказів, приходить до висновку щодо відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову згідно заявленого клопотання.

Керуючись ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Крівцов Д.А.