Справа № 442/8651/14 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/3769/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Курій Н.М.,

при секретарі Куцик І.Б.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_5. Вважає рішення суду незаконним та не справедливим. Звертає увагу, що суд допустив порушення норм процесуального права, належним чином не дослідив всі обставини справи, не врахував Роз"яснення Пленуму Верховного суду України в Постанові №1 від 27 лютого 2009 року. В апеляційній скарзі просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинстава, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 2010 року являється депутатом Стебницької міської ради, а ОСОБА_6 є його донькою.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що висловлювання відповідача на зборах депутатського корпусу Стебницької міської ради та в телестудії телеканалу "Алсет" про те, що позивач незаконно допоміг своїй доньці ОСОБА_6 отримати для себе земельну ділянку, - недостовірними та поширювалися відповідачем певному колу осіб, що порушує його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, як член постійної комісії міської ради із земельних питань, будівництва та архітектури 12.06.2013 року на засіданні цієї комісії був присутній та голосував за надання дозволу своїй доньці ОСОБА_7 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1008 кв.м. для ведення садівництва (протокол № 27 від 12.06.2013 року, пункт 2.19).

Рішенням № 435 від 06.09.2013 року Стебницька міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва та передачі безоплатно у власність громадян земельні ділянки, зокрема ОСОБА_6 (п.4.7.) земельну ділянку, площею 1008 кв.м. по АДРЕСА_1 для ведення садівництва.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що відсутні факти, які б доводили, що зазначені висловлювання мотивовані цілеспрямованими діями ОСОБА_4, з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

З таким висновком колегія суддів погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Частиною 4 ст.32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Згідно положень ст.277 ЦК України та Роз'яснень, які містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Пунктом 15 вищезгаданої Постанови визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Разом із тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу вираження поглядів, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 471 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до п.21 Постанови, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки-, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

З врахуванням вищезгаданих норм, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 скориставшись своїм правом на свободу вираження поглядів, можливістю вільно отримувати і поширювати інформацію про неї, висловив свою думку про депутата Стебницької міської ради ОСОБА_5, що жодним чином не може вважатися фактом твердження про поширену інформацію.

Також слід зазначити, що ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем не представлено жодного належного доказу на підтвердження заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди.

Виходячи з мотивів рішення, суд першої інстанції вірно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід відхилити, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2015 року слід залишити без змін.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.М.Курій

Н.П. Крайник