Провадження № 22-ц/780/2410/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 18.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Приходька К.П., Березовенко Р.В.,

при секретарі - Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2 про визнання права,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про визнання права, посилаючись на те, що 27 грудня 2007 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір (із змінами, внесеними до нього додатковою угодою № 1 від 26 грудня 2009 року), відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у сумі 195 000 доларів США (для придбання житлового будинку та земельної ділянки) зі сплатою 12,00 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 26 грудня 2027 року. В рахунок забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ПАТ «Фідобанк» та відповідачем був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку позивачу житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві власності та майнові права на земельну ділянку площею 0,1002 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за вказаною вище адресою, які належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позивач зазначав, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 17 травня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 1 613 979 грн. 03 коп. Під час виконання рішення суду у рамках виконавчого провадження було встановлено, що відповідно до довідки ГУ Держкомзему у Київській області земельні ділянки у межах Київської області за ОСОБА_2 не зареєстровані. У зв'язку з цим у ВДВС Києво-Святошинського РУЮ не може передати житловий будинок, який розташований на вказаній вище земельній ділянці, на реалізацію. Позивач вважає, що відповідач, не зареєструвавши право власності на земельну ділянку, порушив права кредитора щодо забезпеченості кредиту іпотекою.

Посилаючись на вказані обставини, позивач з урахуванням уточнення вимог, просив визнати за ПАТ «Фідобанк» право зареєструвати на ім'я ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1002 га, розташовану по АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ахмедовою Р.А. за реєстровим №260, зареєстрованого 27 грудня 2007 року за № 2613912 в Державному реєстрі правочинів, надавши позивачу при цьому повноваження від імені ОСОБА_2 подавати та отримувати необхідні для цього документи у підприємств, установ, організацій незалежно від їх форм власності та підпорядкування, органах влади та управління, сплачувати необхідні платежі, виконувати інші дії, необхідні для здійснення цього права.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Фідобанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Фідобанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, оскільки право на реєстрацію права власності на земельну ділянку на ім'я відповідача не передбачено ні умовами кредитного договору, ні умовами договору іпотеки. Тому суд дійшов висновку, що таке право позивача не порушувалося, не оспорювалося та не заперечувалося.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/3949/2/08429, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у сумі 195 000 доларів США (для придбання житлового будинку та земельної ділянки) зі сплатою 12,00 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 26 грудня 2027 року (а.с. 12-15, 16-18).

В рахунок забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 27 грудня 2007 між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 014/3949/2/08429, за яким відповідач передав в іпотеку:

- житловий будинок загальною площею 190,5 кв.м, житловою площею 102,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2007 року;

- майнові права на земельну ділянку площею 0,1002 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Ахмедовою Р.А. за реєстровим 260, зареєстрованого 27 грудня 2007 року за № 2613912 в Державному реєстрі правочинів відповідно до витягу №5251540 від 27 грудня 2007 року (а.с.19-23).

26 грудня 2009 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору від 27 грудня 2007 року, згідно з якою збільшена заборгованість ОСОБА_2 перед банком, а також змінено строки, графік погашення кредиту та змінено умови забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань. (а.с.16-18).

Встановлено що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2007 року у розмірі 1 613 979,03 грн. Вказане рішення набрало законної сили 17 травня 2011 року (а.с. 32-36).

В ході примусового виконання вказаного рішення суду встановлено, що відповідно до довідки ГУ Держкомзему у Київській області земельні ділянки у межах Київської області за ОСОБА_2 не зареєстровані (а.с. 37).

26 жовтня 2009 року ОСОБА_2 у зв'язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору надавав позивачу розписку про те, що він зобов'язується оформити державний акт на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, площею 0,1002 гектара, що виступає забезпеченням по кредитному договору протягом шести місяців з моменту підписання цієї додаткової угоди (а.с. 24).

Однак матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 оформив державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Судом вірно встановлено, що укладаючи кредитний договір та договір іпотеки, позивач знав про відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку і про своє порушене право щодо забезпеченості отриманих кредитних коштів.

Також суд правильно зазначив, що право на реєстрацію права власності на земельну ділянку на ім`я відповідача не передбачено ні умовами кредитного договору від 27 грудня 2007 року, ну умовами договору іпотеки від 27 грудня 2007 року.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав це не що інше як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Разом із тим, такого способу захисту як визнання права на реєстрацію права власності за іншою особою ні законодавством України, ні умовами договорів, укладених між сторонами, не передбачено.

Крім того, згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, але за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Матеріали справи не містять доказів того, що права позивача на реєстрацію права власності за відповідачем порушено, не визнано або оспорено.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у позові і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга ПАТ«Фідобанк» підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді