Головуючий у 1 інстанції Мохов Є.І.
Доповідач Мальцева Є.Є
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

за участю прокурора Овчаренка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Ольгинської селищної ради про визнання угоди дійсною та визнання права власності, за апеляційною скаргою прокурора Волноваського району на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

17 січня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу будинку і земельної ділянки дійсним і про визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначила, що 16.10.2005 року уклала із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу його житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 800 кв.м, на якій розташований будинок. Сторони дійшли до усіх суттєвих умов купівлі-продажу, для підтвердження існування угоди був складений письмовий договір у вигляді розписки. ОСОБА_2 власноручно зазначив у розписці, що отримав від позивача в рахунок купівлі спірного будинку 9000 грн, і передав їй як покупцю правовстановлюючі документи на будинок: договір купівлі-продажу від 11.09.1980 року, технічний план, також примірник розписки. Оскільки ОСОБА_2 хворів на час укладання угоди, сторони домовилися посвідчити угоду нотаріально після його одужання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. Спадкоємців після його смерті немає.

Позивач вважає, що всі істотні умови договору були виконані, просить визнати договір купівлі-продажу даного будинку дійсним, у зв'язку з чим також просить визнати за нею право власності на спірний будинок і земельну ділянку.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 17 лютого 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 і на земельну ділянку площею 800 кв.м., на якій розташований будинок.

В апеляційній скарзі прокурор Волноваського району просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Позивач ОСОБА_1 повторно до суду не явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм апеляційного суду за №140. Також до суду не з'явився представник відповідача - Ольгинської селищної ради, повідомлений про час та місце розгляду справи телефонограмою №141. Сторони надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України справа розглядається у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з розпискою, 16.10 2005 року ОСОБА_1 уклала із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 і на земельну ділянку площею 800 кв.м., на якій розташований будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. За життя ОСОБА_2 сторони домовилися всіх істотних умов договору, виконали їх: обумовлена сума купівлі будинку передана позивачем продавцю. Позивач фактично володіє спірним жилим будинком, проживає в ньому, утримує будинок.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладена угода купівлі-продажу нерухомого майна, умови угоди сторонами виконані, проте, договір не посвідчено нотаріально, як вимагає закон, тому позовні вимоги слід задовольнити.

Як роз'яснено п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Звертаючись до суду, позивач вказувала, що уклала угоду, яку просила визнати дійсною, 16.10.2005 року.

Як встановлено ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною другою даної норми зазначено, що у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилялася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що норма частини другої ст..220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов»язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов»язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з»ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Не будучи укладеним, договір не може бути визнаним судом дійсним на підставі ст.. 220 ЦК України.

Задовольняючи позов, суд не взяв до уваги, що договір купівлі-продажу будинку та землі, як пояснив в суді першої інстанції позивач, укладений між сторонами в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, не зареєстрований у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з вимогами ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Крім того, доказів укладання угоди, яку позивач просила визнати дійсною, а саме розписки, суду не надано, й відсутні докази на підтвердження факту неможливості укладання такого договору відповідно до вимог закону, не з'ясовано, чи дійсно відсутні спадкоємці померлого . Тому колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання угоди дійсною.

За таких обставин, оскільки немає правових підстав для визнання оспорюваного договору дійсним, відсутні й підстави для визнання за позивачем права власності на нерухомість, що є предметом позову.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не з»ясувавши належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, та порушивши вимоги закону, дійшов до помилкового висновку щодо обґрунтованості та доведеності позову, і безпідставно задовольнив його.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора на рішення суду підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст..88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь держави слід стягнути 121 грн 80 коп у відшкодування судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 лютого 2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Ольгинської селищної ради про визнання угоди дійсною та визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 800 кв.м., на якій розташований будинок - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 121 гривні 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді