АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/309/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М.М.

за участю:

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

відповідача ОСОБА_8

представника відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків Черкаської міської ради» про встановлення порядку користування жилим приміщенням та розподіл розрахункових рахунків, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач ОСОБА_8 є власниками по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1

Попередніми власниками вказаної квартири були дочка позивачки - ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та її бабуся ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. За їх життя вони встановили порядок користування квартирою, за яким ОСОБА_10 користувалась кімнатою, площею 14,8 кв.м., а ОСОБА_11 - кімнатами площею 11,6 кв.м. та 8,4 кв.м. Інші приміщення перебували у їх спільному користуванні.

На даний час відповідач ОСОБА_8 із своєю сім'єю проживає у спірній квартирі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.06.2014 року ОСОБА_6 вселено до спірної квартири та зобов'язано ОСОБА_8 і ОСОБА_12 надати їй ключі та доступ до вказаної квартири.

Враховуючи наведене, позивачка просила суд встановити порядок користування квартирою між її співвласниками та зобов'язати КП «Придніпровська СУБ» розділити розрахунковий рахунок між співвласниками відповідно до виділеної площі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2014 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_6 житлову кімнату площею 14,8 кв.м., а ОСОБА_8 - дві житлові кімнати площею 8,4 кв.м. та 11,6 кв.м.

Допоміжні приміщення - лоджію площею 6,8 кв.м., кухню площею 5,8 кв.м., коридор площею 5,3 кв.м., вбудовані шафи площею 0,9 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м. - залишено в загальному користуванні.

Зобов'язано КП «Придніпровська СУБ Черкаської міської ради» здійснити розділ особового розрахункового рахунку на квартиру між її співвласниками відповідно до виділеної в користування площі, уклавши окремі договори.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення в повному обсязі не відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВАА № 465882 від 13.09.2002 року (а.с. 6).

Відповідачці ОСОБА_8 належить 1/2 частина вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину НАА 534709 від 31.05.2014 року (а.с. 15, 17).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2014 року, вселено ОСОБА_6 в спірну квартиру та зобов'язано ОСОБА_8, ОСОБА_12 надати їй ключі та доступ до квартири (а.с. 44-51).

Квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат: площею 8,4 кв.м., 11,6 кв.м., 14,8 кв.м.; кухні площею 5,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 5,3 кв.м., вбудованих шаф площею 0,9 кв.м. та обладнана балконом площею 6,8 кв.м. (а.с. 8).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року №15) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення порядку користування спірною квартирою між сторонами, запропонованого ОСОБА_6, оскільки при даному варіанті не порушено права користування співвласників квартири. Так, ОСОБА_6 виділяється у користування кімната площею 14,8 кв.м., а ОСОБА_8 дві кімнати загальною площею 20 кв.м. Всі допоміжні приміщення надаються сторонам у загальне користування.

Відповідно до ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Таким чином, судом першої інстанції не порушено вимоги вказаної статті при встановленні порядку користування спірною квартирою щодо норми жилої площі на одну особу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачкою при поданні даного позову було запропоновано свій варіант порядку користування спірною квартирою. Відповідачка, в свою чергу, не скористалась наданим їй цивільно-процесуальним законодавством правом запропонувати свій варіант визначення порядку користування квартирою. Тому її твердження в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не розглядався будь-який інший варіант визначення вказаного порядку, є безпідставними, оскільки суду не було надано жодного іншого варіанту.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено порядок користування спірною квартирою, а не виділено в натурі частки співвласників квартири. Таким чином, є також безпідставними посилання апелянта на порушення її права власності внаслідок того, що потрапити на балкон, який знаходиться в спільному користуванні, позивачка може лише через кімнату, виділену відповідачці, так як зазначені незручності жодним чином не порушують права власності відповідачки на її частку у спільному майні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно визначив порядок користування квартирою та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_6

Колегія суддів не бере до уваги твердження позивачки щодо встановленого між попередніми власниками квартири ОСОБА_10 та ОСОБА_11 порядку користування квартирою, оскільки вони не підтверджені відповідними доказами.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання КП «Придніпровська СУБ Черкаської міської ради» розділити розрахунковий рахунок по сплаті комунальних послуг між співвласниками квартири відповідно до виділеної їм у користування площі, уклавши окремі договори.

Водночас, судом першої інстанції помилково було стягнуто з відповідачки на користь позивачки судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн.

Так, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2014 року позивачка уклала із адвокатом ОСОБА_7 договір про надання юридичних послуг щодо захисту її інтересів в державних органах, судах загальної юрисдикції, відносно позову до ОСОБА_8 про встановлення порядку користування жилим приміщенням та розділу рахунків на квартиру (а.с. 18).

За юридичні послуги позивачкою згідно квитанції від 05.06.2014 року було сплачено 2000 грн. (а.с. 19).

В матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, тому колегія суддів позбавлена можливості встановити перелік дій, вчинених адвокатом, під час розгляду даної справи, та їх вартість.

За таких обставин, до стягнення підлягають лише витрати, пов'язані з участю представника позивачки в судових засіданнях 01.10.2014 року - 7 хв. та 31.10.2014 року - 28 хв. Таким чином, з урахуванням положень Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" витрати на правову допомогу, що підлягають до стягнення, складають 284,20 грн. (487,2 грн. * 35 хв. / 60 хв.).

З огляду на викладене, з врахуванням того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу задовольняє частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції змінює в частині визначення розміру витрат на правову допомогу, що підлягають до стягнення з відповідачки, та стягує з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 284,20 грн., а в решті частини рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків Черкаської міської ради» про встановлення порядку користування жилим приміщенням та розподіл розрахункових рахунків - змінити в частині визначення розміру судових витрат на правову допомогу, стягнувши з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в сумі 284 гривні 20 коп.

В решті частини рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності одразу після проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :