справа № 208/3928/15-ц
№ провадження 2/208/1626/15
17 вересня 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., при секретарі Шешуревій Я.І.,
- Представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.
У своєму позові позивач просить суд визнати договір дарування домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Войкова, буд. № 9, від 23 квітня 2005 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та ОСОБА_2, недійсним; визнати за нею ОСОБА_2 право власності на садибу за адресою: м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область, вул. Войкова, буд. № 9.
В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що вона в 2003 році познайомилась з відповідачем ОСОБА_3 та завязались дружні стосунки. На протязі двох років вона відкладала гроші для придбання будинку, так як відповідач дуже хотів проживати разом з нею, але у нього коштів на придбання майна не було. Вона зі своєю донькою порадилась та вирішила придбати будинок. У звязку з тим, що оформляти договір купівлі продажу на той час було дорого, тому вона вирішила оформити на себе та на відповідача договір дарування будинку за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Войкова, буд. № 9, вона вважала, що це ідентичні договори, але вона помилялась, тому вважала, що уклала договір дарування під впливом помилки щодо обставин даного договору.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив.
Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений, причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є другом сімї та те, що позивач дійсно сплатила кошти, які саме їй належали, та для придбання будинку, а відповідач ніяких коштів не сплачував та на даний час відповідач в будинку не проживає та не користується.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона з позивачем знайома п'ятнадцять років, коли укладався договір купівлі продажу будинку всі кошти надавала позивач на його придбання, а відповідач не мав коштів.
Вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_4, з однією сторони, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, був укладений договір дарування садиби № 9 по вул.Войкова, в м. Дніпродзержинську, що вбачається з договору дарування від 23.04.2005 року та зареєстрований в реєстрі № 2571.
Факт сплати коштів позивачем ОСОБА_2 за придбання садиби № 9 по вул.Войкова, в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області підтверджується й поясненнями свідків.
Також в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 в садибі по вул. Войкова, буд. № 9 в м. Дніпродзержинськ за власні кошти провела газ, що підтверджується товарними чеками, договором про надання послуг між позивачем ОСОБА_2 та «ДЗ Комфорт».
Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє помилку щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
В контексті частини 1 статті 229 ЦК України помилка - це спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце. Як роз'ясняв Пленум Верховного Суду України у п. 11 по станови «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 р. (зі змінами від 25 грудня 1992 р.), під помилкою треба розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним.
Для визнання правочину недійсним необхідно, щоб помилка мала істотне значення для сторін правочину. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Питання, чи є помилка істотною, повинна вирішуватися судом з урахуванням конкретних обставин справи виходячи з того, наскільки помилка є істотною і взагалі, і для учасника правочину.
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Нормами ч.5 ст., ст. 202, 203, ст.204 ЦПК України визначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні відносини про зобовязання. При цьому правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Суд вважає, що помилці у діях позивача сприяла відсутність належної обачності та юридичної грамотності; переоцінка позивачем свого досвіду через бажання заощадити кошти під час оформлення договору купівлі продажу, не володіння інформацією щодо положень про порядок оформлення договорів, що призвело до неправильного сприйняття ним, як суб'єктом правовідносин, істотних умов та дійсних наслідків вчинених ним дій, які і вплинули на волевиявлення позивача.
Наведені обставини є підставою для визнання договору дарування садиби, укладеного між позивачем і відповідачем, недійсним згідно ст.229 ЦК України, оскільки позивач помилилась щодо правової природи договору дарування, вважаючи його договором купівлі продажу і ця помилка має істотне значення, тому що вона стосується характеру правочину, а також прав та обов'язків сторін цього договору, тому позовні вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому, сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 202, 203, 204, 229, 717 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 213, 214-215, 224, 233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, задовольнити.
Визнати договір дарування садиби, який укладений 23.04.2005 р. та посвідчений нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 2571, за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вулиця Войкова, будинок № 9, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на садибу за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вулиця Войкова, будинок № 9.
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243.60 грн. на користь ОСОБА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.