Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест», Державна податкова інспекція Кіровського району м. Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області, Державне агентство земельних ресурсів України, про визнання частково незаконним рішення ради, розірвання договорів оренди, повернення орендної плати за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила розірвати договори оренди землі від 22 жовтня 2007 року, укладені між нею та Дніпропетровською міською радою і посвідчені приватним нотаріусом ДМНО Козіною А.В. за реєстровими номерами 2444 та 2443, зобов'язати Дніпропетровську міську раду прийняти від неї земельні ділянки площею 0,0604 та 0,1437 га, що розташовані по АДРЕСА_1, зобов'язати Дніпропетровську міську раду повернути їй зайво сплачені орендні платежі в сумі 43 845,60 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що їй на праві приватної власності належала будівля тиру по АДРЕСА_1, яка розташована на земельних ділянках площею 0,0604 та 0,1437 га. 22 жовтня 2007 року між нею та відповідачем були укладені договори оренди вищезазначених ділянок. 02 грудня 2011 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест» (далі - ТОВ з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест») було укладено договір купівлі-продажу будівлі та 08 грудня 2011 року згідно з актом приймання-передачі будівлю передано товариству, яке з цього часу є фактичним користувачем вищезазначених земельних ділянок. 05 грудня 2011 року вона направила на адресу відповідача заяву про дострокове розірвання договорів оренди у зв'язку із переходом права власності на будівлю до іншої особи. 25 липня 2012 року Дніпропетровська міська рада винесла рішення, яким вилучила у неї земельні ділянки площею 0,0604 та 0,1168 га по АДРЕСА_1 та зарахувала їх до земель міста. У пункті 3 цього рішення зазначено, що вона має сплатити орендну плату за рік з моменту прийняття цього рішення, якщо протягом зазначеного періоду не надійде пропозицій від інших осіб на укладення договорів оренди земельних ділянок на тих самих умовах з наданням відповідної документації із землеустрою.

Вказувала, що не погоджується з таким рішенням, оскільки виникла ситуація подвійної орендної плати з її боку та з боку нового власника - третьої особи. Зайво сплачена орендна плата з її боку складає 366 977,87 грн за період з січня 2008 року до липня 2012 року (з урахуванням завищених сплачених сум). Також нею зайво сплачені платежі за грудень 2011 року, січень, лютий, березень 2012 року в сумі 43 845,60 грн. За таких обставин вона змушена звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 доповнила свої позовні вимоги та просила визнати незаконним частково рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2012 року № 127/26 про втрату чинності рішення міської ради від 10 серпня 2007 року № 86/18 «Про передачу земельних ділянок по АДРЕСА_1 в оренду та у спільну оренду гр. ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 по фактичному розміщенню будівлі тиру», скасувати п. 3 цього рішення, розірвати договори оренди земельних ділянок, зобов'язати Дніпропетровську міську раду повернути їй зайво сплачену орендну плату у сумі 366 977,87 грн за період з січня 2008 року до липня 2012 року.

На обґрунтування цих вимог позивачка посилалася на ст. 31 Закону України «Про оренду землі», згідно з якою договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на будівлю, що розташована на орендованій іншою особою земельній ділянці, та норми ст. 32 цього Закону, згідно з якою на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням належним виконанням орендодавцем договірних зобов'язань.

Також позивачка посилалась на ст. 7 Закону України «Про оренду землі», згідно з якою до особи, якій перейшло право власності на будівлю, що розташована на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

ОСОБА_3 вказувала, що у 2007 році була розрахована та сплачена орендна плата за земельну ділянку в розмірі 13 444,21 грн за рік. З січня 2008 року, при здачі декларацій, податкова інспекція зобов'язала її в усному порядку без відповідних розпоряджень оплачувати орендну плату за земельні ділянки у трикратному розмірі, незважаючи на відсутність додаткових угод до договорів оренди з Дніпропетровською міською радою. У зв'язку з цим нею була сплачена орендна плата за земельні ділянки у 2008 році - 122 077,89 грн (необхідно було сплатити 40 692,60 грн), у 2009 році - 124 208,74 грн (необхідно - 41 402,91 грн, у 2010 році - 131 534,34 грн (необхідно - 43 845,78 грн), у 2011 році - 131 537,34 грн (необхідно - 43 845,78 грн), у 2012 році до 14 лютого - 32 884,35 грн (необхідно - 5 480,72 грн), всього 542 245,70 грн (необхідно - 175 267,84 грн). Різниця становить 366 077,97 грн.

Ураховуючи наведене, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано Дніпропетровську міську раду повернути ОСОБА_3 сплачені орендні платежі у сумі 43 845 грн 60 коп. Скасовано п. 3 рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2012 року № 127/26 про втрату чинності рішення міської ради від 10 серпня 2007 року № 86/18 «Про передачу земельних ділянок по АДРЕСА_1 в оренду та спільну оренду ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, по фактичному розміщенню будівлі тиру». У решті позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині слова «скасувати» п. 3 рішення Дніпропетровської MP від 25 липня 2012 року № 127/26 та замість слова «скасувати» визнано вірними слова «визнати незаконним» п. 3 рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2012 року № 127/26. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція Кіровського району м. Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами під час розгляду справи встановлено, що в період з 22 листопада 2006 року до 02 грудня 2011 року ОСОБА_3 належала на праві приватної власності будівля тиру по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, яка розташована на земельних ділянках площею 0,0604 та 0,1437 га.

22 жовтня 2007 року між позивачкою та Дніпропетровською міською радою було укладено договори оренди зазначених земельних ділянок строком на п'ять років - до 21 жовтня 2012 року.

02 грудня 2011 року позивачка продала будівлю тиру третій особі -ТОВ з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест». Передача нерухомості відбулася згідно з актом приймання-передачі від 08 грудня 2011 року і з цього часу фактичним користувачем орендованих земельних ділянок стало товариство.

Пунктами 12.5 договорів оренди землі передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

05 грудня 2011 року ОСОБА_3 направила на адресу міської ради заяву про дострокове розірвання договорів оренди землі у зв'язку із переходом права власності на будівлю тиру до третьої особи, яка своєчасно розглянута не була.

Лише 25 липня 2012 року Дніпропетровська міська рада прийняла рішення про вилучення у ОСОБА_3 земельних ділянок по АДРЕСА_1, зарахувавши їх до земель міста, а право ОСОБА_3 на них припиненим. У пункті 3 вищезазначеного рішення визначено, що «відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» ОСОБА_3 має сплатити орендну плату за рік з моменту прийняття цього рішення, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладання договорів оренди земельних ділянок на тих самих умовах з наданням відповідної документації із землеустрою.

Також судами встановлено, що відповідна пропозиція у письмовій заяві була направлена ТОВ з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест» міському голові 18 червня 2012 року, яка залишилась без розгляду.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість в частині зобов'язання Дніпропетровської міської ради повернути позивачці зайво сплачені орендні платежі в сумі 43 845,60 грн і визнання незаконним п. 3 рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2012 року № 127/26. При цьому суд виходив з того, що з 02 грудня 2011 року позивачка не повинна сплачувати орендну плату, зазначивши, що договори оренди землі фактично припинені з часу, коли позивачка перестала бути власником приміщення, проте відповідач цей факт та її заяву залишив без уваги, своєчасно рішення не прийняв, договори не розірвав, з новим власником договори оренди не уклав.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, змінивши їх лише у частині слова «скасувати» п. 3 рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2012 року № 127/26 на «визнати незаконним» і зазначивши, що зобов'язання відповідача повернути зайво сплачені суми є результатом незаконної вимоги до позивачки після 02 грудня 2011 року сплачувати орендну плату, а не у зв'язку із подвійною виплатою орендної плати. Вимога про зобов'язання оплачувати оренду нерухомості, яка особі не належить, є незаконною.

Такий висновок апеляційного суду є правильним.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на будівлю, що розташована на орендованій іншою особою земельній ділянці.

З матеріалів справи вбачається, що орендна плата неправомірно продовжувала нараховуватись, зайво сплачені позивачкою орендні платежі складають 43 845,60 грн. При цьому слід зазначити, що новий власник сплачує податок за земельні ділянки на підставі закону, про що свідчить виписка з рахунку ТОВ з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест» за період з 01 грудня 2011 року до 30 червня 2013 року, наявна в матеріалах справи на а. с. 175.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про зобов'язання Дніпропетровської міської ради повернути позивачці зайво сплачені орендні платежі і визнання незаконним п. 3 рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2012 року.

Дніпропетровська міська рада судові рішення не оскаржувала, а посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, з касаційною скаргою на ці рішення звернулась податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровська.

Однак доводи скарги не ґрунтуються на матеріалах справи і не дають підстав вважати, що при її розгляді вказані вище порушення були допущені, а тому передбачених ст. ст. 338, 339 ЦПК України підстав для скасування судових рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2014 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик