Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Піддубна Світлана Пилипівна, про визнання договору іпотеки припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від

4 березня 2015 року,

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами п. 1.1 договору іпотеки від

2 вересня 2005 року, укладеного між нею та ВАТ АБ «Приватінвест», цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя за порушення іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, згідно якого іпотекодержатель зобов'язаний надати кредитні кошти в строк по 25 серпня 2025 року включно, у розмірі

140 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,16 % від суми кредиту щомісяця, а також можливу неустойку у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором та договором іпотеки. Предметом іпотеки є квартира за АДРЕСА_1 (п. 1.2. договору). 31 березня

2006 року між ВАТ АБ «Приватінвест», ЗАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем укладено договір про заміну кредитора в зобов'язанні, відповідно до умов якого AT КБ «ПриватБанк» став новим кредитором в повному обсязі за кредитним договором. Того ж дня між

ВАТ АБ «Приватінвест» та відповідачем було укладено договір про відступлення прав за договором, за умовами якого до останнього перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки.

Зазначала, що в рамках дії кредитного договору дізналася про підвищення 25 листопада 2008 року відповідачем в односторонньому порядку відсоткової ставки за користування кредитними коштами до 18 % річних, про що її не повідомляли. У п. 2.3.1 кредитного договору таке право банку передбачено, але такі дії повинні бути оформлені письмовою угодою між сторонами, чого зроблено не було, Такі дії не відповідають вимогам п.5.3 кредитного договору, п. 8.5. договору іпотеки та ст. ст. 7,

19 Закону України «Про іпотеку».

Посилаючись на вказане та в силу ст. 19 Закону України «Про іпотеку» вважала, що договір іпотеки припинив свою дію з 25 листопада 2008 року.

Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду

м. Києва від 4 березня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору іпотеки припиненим, суд прийшов до правильного висновку, що підвищуючи

25 листопада 2008 року в односторонньому порядку відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 18% річних, банк діяв відповідно до умов кредитного договору.

Стаття 1056-1 ЦК України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку прийнята Законом України №661-VІ від 12 грудня 2008 року.

Сплата боржником підвищених відсотків за користування кредитом протягом 2008-2014 років свідчить про надання згоди позивачем за підвищення відсоткової ставки.Суд дав оцінку наданим сторонами доказам.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада

2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова