Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/63/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гармаш Т. І.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

21.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Бубличенко В.П., Кривохижі В.І.,

при секретареві: Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді у режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Світловодської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Кіровоградській області, ТОВ фірма «Ескулап», про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом до Світловодської міської ради треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Кіровоградській області (далі по тексту РС ГУЮ), ТОВ фірма «Ескулап», мотивуючи його тим, що вона, як співзасновник ТОВ «Полюс», при поділі майна цього товариства отримала у власність торгівельний павільйон загальною площею 47,3 кв. м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Земельну ділянку, на якій розташований зазначений торгівельний павільйон, належить їй на підставі укладеного із Світловодською міською радою договору оренди. Звернувшись до реєстраційної служби із заявою про реєстрацію вказаного об'єкта нерухомості вона отримала відмову у його реєстрації, що змусило її звернутись до суду із вказаним позовом. Посилаючись на ці обставини, просила визнати за нею право власності на торгівельний павільйон загальною площею 47,3 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Світловодська міська рада, РС ГУЮ та ТОВ фірма «Ескулап» своїх представників у судове засідання не направили. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник відповідача направив заперечення на апеляційну скаргу (а.с.161-163), представник РС ГУЮ направив заяву про розгляд справи без участі РС ГУЮ (а.с.165). ТОВ фірма «Ескулап» свого представника до суду не направило. Про час та місце слухання справи повідомлено належним чином. Причину неявки суду не повідомило. Колегія суддів ухвалила слухати справу при даній явці на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, її представника, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами по справі, що рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 19.08.2014 року за №15250232 ОСОБА_2 у реєстрації об'єкта нерухомості за адресою АДРЕСА_1 було відмовлено (а.с.34). Підставою для відмови у реєстрації послужило відсутність документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, оскільки за наданими документами замовником будівництва спірного об'єкту є інша особа, а також те, що за результатом пошуку встановлено наявність активного запису про зареєстроване речове право на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, за іншою особою.

Як свідчить виписка з протоколу №16 від 6 серпня 2002 року, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог про визнання права власності на майно, між засновниками ТОВ «Полюс» - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - були розподілені торгівельні точки з товаром та обладнанням, в результаті якого позивач отримала, зокрема, кіоск за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6). Підписи засновників на виписці з протоколу засвідчено приватним нотаріусом Світловодського нотаріального округу ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що у даному документі мається виправлення номеру кіоску «108-а» та мається відповідне застереження щодо цього виправлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але з приводу виправлення відсутнє будь-яке застереження приватного нотаріуса ОСОБА_4 Тому суд поставив під сумнів доводи позивача, що саме цим документом підтверджується перехід у її власність від ТОВ «Полюс» торгівельного павільйону загальною площею 47,3 кв. м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Колегія суддів дійшла висновку, що навіть за відсутності виправлень чи належним чином засвідчених застережень вказаний документ жодним чином не може бути підставою для визнання права власності за позивачем, яка була співзасновником ТОВ «Полюс», з огляду на те, що матеріали справи не містять жодного доказу належності спірного майна на час розподілу товариству, та в результаті чого - ліквідації, реорганізації ТОВ «Полюс» чи з інших підстав майно було розподілено.

Технічний паспорт на торгівельний павільйон по АДРЕСА_1, який виготовлений на ім'я ОСОБА_2 15.07.2014 року (а.с.7-10), не є доказом того, що вказане майно перейшло у власність позивача в установленому законодавством порядку. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення юридичної особи - ТОВ «Полюс» чи її ліквідації.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за юридичною особою ТОВ «Полюс» відомості відсутні (а.с.84-85).

Що стосується акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об'єкта до експлуатації, яким є 8 павільйонів загальною торговельною площею 246 кв. м для торгівлі промисловою групою товарів, на який позивач посилається як на доказ того, що спірний об'єкт належним чином введено в експлуатацію 31.01.2001 року (а.с.39).

Як свідчить зміст зазначеного акту генеральним замовником спірного об'єкту є ТОВ фірма «Ескулап». Додатковий договір до договору про співробітництво у забудівлі торгівельних павільйонів в районі ринку «Світанок» від 10.04.1999 року, був укладений 15.04.1999 року між ТОВ «Ескулап» та ТОВ «Полюс».

Рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради від 08.04.1999 року №384 «Про надання земельної ділянки в тимчасове користування ТОВ фірмі «Ескулап» земельну ділянку площею 0,941 га для будівництва торгівельних павільйонів по АДРЕСА_1 в районі ринку «Світанок» було надано в тимчасове користування третій особі по справі - ТОВ фірмі «Ескулап», та погоджено будівництво на даній ділянці торгівельних павільйонів саме ТОВ фірмі «Ескулап» (а.с.183).

Як зазначив позивач спірний торгівельний павільйон розташований на орендованій нею земельній ділянці на підставі договору оренди, який вона уклала з Світловодською міською радою. Відповідно до змісту рішення Світловодської міської ради від 29.07.2014 року №1192 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 поновлено на 5 років договір оренди земельної ділянки від 14.09.2004 року, що використовується у комерційних цілях для обслуговування торгівельного павільйону без права капітального будівництва та викупу (а.с.36).

Таким чином, щодо спірного торгівельного павільйону у матеріалах справи відсутні відомості про належність спірного об'єкту ТОВ «Полюс», майно якого було розподілено між засновниками - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 06.08.2002 року (а.с.6). Відсутні і відомості про виділення органом місцевого самоврядування земельної ділянки ТОВ «Полюс» або ОСОБА_2 для будівництва.

У постанові №6-135цс14 від 05 листопада 2014 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що за змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (ст.179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (ст.190 ЦК України).

За статтею 317 ЦК України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові.

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст.181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України)

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Зазначені норми матеріального права передбачають, що особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна як об'єкту цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації також майно, яке зареєстроване за цією особою як нерухоме майно. В іншому випадку особа може передати іншій особі лише матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Вирішуючи питання про законність набуття права власності на об'єкти нерухомого майна, за положенням статті 376 ЦК України слід враховувати те, що право власності на нерухоме майно може бути визнано за особою лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні статті 376 ЦК України та статті 38 Закону України «Про містобудівну діяльність».

На час прийняття в експлуатацію спірного об'єкта діяло Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року №449.

Згідно з актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатаціївід 31.01.2001 року, складеного відповідно до вимог зазначеного вище Положення, генеральним замовником будівництва є ТОВ фірма "Ескулап" (а.с.39). Будь-які відомості про передачу даного об'єкту іншій юридичній чи фізичній особі відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно з вимогами ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Зважаючи на це суд не повинен заміняти органи, на які покладено обов'язки по видачі дозволів на будівництво й узгодженню забудови, а визнання права власності на об'єкт нерухомості в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Позивач не обмежена у своєму праві звернутися до компетентних органів для вирішення питання щодо узаконення спірного майна в установленому законодавством порядку та щодо визнання права власності на спірне майно за позивачем.

Слід зазначити, що, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач не вказала жодної правової підстави, на якій право власності має бути визнано за нею.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неналежним чином оцінив докази, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог, та неповно дослідив обставини справи.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність вимог позивача, оскільки ним не доведено жодним належним та допустимим доказом підстав для визнання права власності на спірне майно за позивачем. Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: