АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/235/15 Справа № 206/1015/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Макарова М.О.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Самарський районний відділ у м.Дніпропетровську ГУДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні домоволодінням шляхом виселення, зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про визнання права на проживання та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди у володінні, користуванні, розпорядженні домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_4 з домоволодіння без надання йому іншого житла та зняти його з реєстрації (а.с.107-109).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі договору дарування житлового будинку від 31 січня 2014р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального ОСОБА_6 за реєстровим №121, витягу з державного реєстру речових прав на майно про реєстрацію права власності №17176246 від 31 січня 2014 р. та договору дарування земельної ділянки від 31 січня 2014 р., зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №125, з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17180245 від 31 січня 2014р., він є власником домоволодіння за АДРЕСА_1.

Згідно довідки про склад сім'ї від 25 січня 2014 року, виданої його матері, в даному домоволодінні зареєстровано три особи: ОСОБА_4, ОСОБА_4 та він, як власник.

Під час проживання у вказаному домоволодінні відповідач ОСОБА_4 зарекомендував себе з геть негативної сторони. Він постійно ображає матір, влаштовує сварки, пиячить. З того моменту, як він привів в будинок ОСОБА_8 й заселив її без будь-якої згоди власника будинку, сумісне проживання з ними стало взагалі нестерпним. Відповідач влаштував підпільний склад овочів та покришок на території домоволодіння, захламляє подвір'я, приводить в непридатність майно власника , на виручені грошові кошти з незаконних продажів він постійно проводить гулянки з невідомими особами сумнівної поведінки, вчиняє нетверезі дебоші й серед ночі, не дає можливості нормально жити. На будь-які зауваження припинити безладдя та вести себе пристойно, відповідач ОСОБА_4, погрожуює моральними знущаннями та фізичною розправою. Така поведінка також підтверджується характеристикою на ОСОБА_4 й відповідями-реагуваннями на звернення позивача до Самарського районного відділу Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу протиправних дій ОСОБА_4

На даний час позивач , як законний власник домоволодіння АДРЕСА_1, має намір спокійно, без постійних сварок, бійок та пияцтва проживати у своїй приватній власності з дружиною, народити дітей, виховувати їх в тихій, дружній, спокійній обстановці поруч з улюбленою бабусею, якій має намір допомагати та , яка не буде весь час приймати заспокійливе через заподіяний неспокій відповідачем.

Зараз відповідач не дає йому , як власнику , змоги у повному обсязі користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Таким чином, захист прав та законних інтересів власника можливий лише шляхом виселення відповідача за рішенням суду, без надання іншого приміщення та зняття останнього з реєстрації .

11 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права на проживання, як члена сім'ї та вселення в будинок АДРЕСА_1, який обґрунтував тим, що ОСОБА_3 є його рідним братом, який в обґрунтуванні свого позову наводить факти конфліктів його з матір'ю, влаштування складу овочів, використання подвір'я домоволодіння для власної підприємницької діяльності, яка в наступному начебто приводить в непридатність домоволодіння (майна). До того ж вказує про факти його асоціальної поведінки, яка начебто заважає його нормальному життю. В якості доказів посилається на характеристику квартального комітету та відповідь Самарського районного відділу міліції, який лише дає попередню суб'єктивну оцінку, без дослідження, особистим стосункам, які склалися між членами сім'ї - його матір'ю та ним. Відомості про порушення права власника домоволодіння дані документи не вказують. Звертає увагу суду, що протягом всього часу його проживання в будинку він жодного разу не був притягнутий до адміністративної або до кримінальної відповідальності.

Позивач не наводить суду доказів псування, систематичного руйнування, порушень правил користування та використовування житлового будинку не за призначенням.

Вважає, що його брат зловживає своїм правом власника і бажає скасувати його право на проживання в цьому будинку, яке надала їх мати. Звертає увагу суду, що в матеріалах справи знаходиться договір дарування їх сімейного домоволодіння від 31 січня 2014 року. За цим договором їх мати вирішила подарувати брату все належне майно. При цьому будь-яких застережень або прав відносно третіх осіб щодо припинення права на проживання або визначення термінів скасування державної реєстрації таких осіб не визначено, тому його право на проживання з рідним братом (членом сім'ї) в цьому будинку залишається непорушним.

Після того, коли йому стало відомо, що власник житла змінився, він відразу запропонував брату укласти договір найму жилого приміщення відносно займаної ним кімнати у будинку АДРЕСА_1, але брат - відмовився. Право на укладання такого договору йому надає ст.61 Житлового договору України, як члену сім'ї власника.

Звертає також увагу, що відповідач незважаючи на відкрите провадження за його позовом, який ще нерозглянутий по суті, 6 квітня 2014 року без попередження, змінив замки на домоволодінні, заборонив йому доступ до його місця проживання, незважаючи що там залишилися особисті речі позивача за зустрічним позовом . Його звернення до відповідача залишаються без розгляду. Через самоправні дії відповідача, він був змушений звернутися за захистом до міліції, яка прийняла його заяву до розгляду та відкрила провадження.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просить суд визнати його право на проживання та вселити в будинок АДРЕСА_1 (а.с.38-39)

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати , в частині відмови в задоволенні його , ОСОБА_3 , вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги , а в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 - рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду змінити : в частині відмови в задоволенні його зустрічних позовних вимог - рішення скасувати та ухвалити нове рішення , яким задовольнити його позовні вимоги, а в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. - рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3. слід відхилити , а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити , рішення частково скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як було встановлено судом першої інстанції 31 січня 2014 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі № 121, зареєстрованого у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17176246 (а.с.5-7). Даний домоволодіння належало ОСОБА_4 на праві власності на підставі Свідоцтва про право приватної власності , виданого 6 грудня 1984 року. У цей же день ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 і земельну ділянку, площею 0,0442га, що розташована по АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі № 125, зареєстрованого у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17180245 (а.с.8-10), що належала їй на підставі Державного акту на право власності , виданого 11 грудня 2009 року.

Згідно довідки , виданої головою квартального комітету №25 від 25.01.2014р. в домоволодінні по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_4, 1960р.н., ОСОБА_4, 1980р.н., ОСОБА_3, 1980р.н. (а.с.13).

Як вбачається з негативної характеристики, виданої головою квартального комітету № 25 Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 24.09.2013 року, ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 мешкає не постійно. Мають місце конфліктні відносини з матр»ю ОСОБА_4 ( ар.сп. 14)

З повідомлень Самарського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області вбачається , що ОСОБА_4 неодноразово зверталася з заявами на протиправні дії ОСОБА_4 до міліції , в зв»язку з чим з ОСОБА_12 була проведена профілактична робота, винесено попередження (а.с.15-17).

Як вбачається з акту про непроживання від 26.07.2014р. складеного головою квартального комітету №25 Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, членами квартального комітента, мешканцями АДРЕСА_1, сусідами 17 чоловік, про те що з січня 2014 року в домоволодінні АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та його співмешканка ОСОБА_8 не мешкають, по АДРЕСА_1 не з'являються (а.с.125-126).

З уточненої позовної заяви ОСОБА_3. вбачається , що він просив задовольнити його позовні вимоги і посилався при цьому на положення ст.ст. 109 , 116 ЖК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. про усунення перешкод у володінні, користуванні , розпорядженні спірним домоволодінням шляхом виселення з нього ОСОБА_4 без надання останньому житла та шляхом зняття відповідача з реєстрації в домоволодінні , що належить позивачу , суд першої інстанції правильно обґрунтовував таку відмову положеннями ст. 116 ЖК України , згідно якої у разі якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Суду як першої інстанції , так і апеляційної інстанції не було надано належних та допустимих доказів саме наявності фактів руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття , які роблять неможливим для інших проживання з відповідачем в одному будинку.

Наявність неприязних відносини та конфліктів , які виникали і виникають з колишнім власником будинку та членами сім'ї, які мешкають в спірному домоволодінні і на теперішній час , про що пояснювали свідки , допитані в суді першої інстанції , самі по собі не являються підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Однак , в суді позивачем за основним позовом не було доведено , що його права у здійсненні права власності яким-небудь чином були обмежені , чи він їх був позбавлений , оскільки в спірному домоволодінні він не проживає і для спроби реалізувати свої які-небудь права власника перешкод не має, хоча відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна із сторін по справі зобов"язана надавати докази в підтвердження своїх вимог та заперечень на позовні вимоги, а у відповідності до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до положень ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3. про те , що він позбавлений можливості проживати в домоволодінні , що йому належить , оскільки його дружина боїться відповідача ОСОБА_4 та його дій , в зв»язку з чим він змушений проживати на винайманій квартирі , не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_4 с спірного домоволодіння і протиречать доводам самого позивача , який стверджує , що відповідач ОСОБА_4 у спірному домоволодінні не проживає фактично з січня 2014 року , на підставі чого його слід знати з реєстрації на підставі положень ст. 71 ЖК України. Таким чином протягом року власник і не намагався використати свої права.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги заявлені ОСОБА_4. і , відмовляючи в їх задоволенні суд першої інстанції зазначив на те , що позивач ОСОБА_4 не довів суду той факт, що ОСОБА_3 чинить йому перешкоди в користуванні спірним домоволодінням шляхом заміни замків у квітні 2014 року, оскільки в судовому засіданні підтверджено той факт, що ОСОБА_4 з січня 2014р. у домоволодінні не проживає, а лише періодично з'являвся там.

Однак , з такими висновками погодитись не можна , в зв»язку з чим колегія суддів вважає за необхідне в даній частині рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення , задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_4 і його зустрічні позовні вимоги.

Так , як пояснював сам ОСОБА_4 в суді першої та апеляційної інстанцій ( ар. сп. 142) 6 квітня 2014 року були замінені замки у спірному домоволодінні : на фіртці , гаражі та будинку , що позбавило ОСОБА_4 користуватись тими жилими та не жилими приміщеннями , якими він користувався до того часу.

Дані обставини були підтверджені свідками , допитаними в суді першої інстанції по даній справі . Так , сідок ОСОБА_14 пояснювала , що «ОСОБА_4 заборонили приходити до будинку» , а свідку ОСОБА_15 відомо про те , що змінили замки , в зв»язку з чим ОСОБА_4 після рейсу не зміг потрапити до будинку , в зв»язку з чим останній викликав міліцію , а в наступному змушений був проживати в гаражі ( ар. сп.142-150).

Факт створення перешкод для проживання ОСОБА_4 в спірному домоволодінні не заперечував і сам ОСОБА_3, позивач за основним позовом. Так , в судовому засіданні по даній справі , що відбулося 11 квітня 2014 року , він пояснював на претензії співмешканки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , що він не заперечує проти того , щоб відповідач зайшов до будинку за документами , а потім залишив його ( ар. сп.44-45) . Це також підтверджує позицію позивача за зустрічним позовом , що він не сам полишив своє постійне місце проживання де залишилися його та його сім»ї особисті речі , а його змусили так вчинити.

Окрім того , судом першої інстанції при вирішенні питання щодо зустрічних позовних вимог не було враховано , що рішенням того ж Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року до домоволодіння АДРЕСА_1 було вселено малолітню дитину ОСОБА_4 - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( справа № 206/7015/14ц ) , яке знаходиться на виконанні у Самарській ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції і в матеріалах вказаної справи , хоча рішення і оскаржується в апеляційному порядку , в ньому не має даних про призупинення виконання рішення .

Виходячи з наведеного та у відповідності до положень ст. 47 Конституції України, згідно якої кожен громадянин України має право на житло та з урахуванням права на проживання в спірному домоволодінні ОСОБА_4 , його зустрічні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 64 ЖК України , члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

В силу ч.ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,313-316 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2014 року - скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права на проживання та вселення .

Вселити ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_1 .

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.О.Макаров

·