Провадження № 2/752/441/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15.06.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Пастух З.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування,
Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 25.05.2014 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, що належить їй на праві власності.
20.06.2014 р. позивач звернулась з заявою до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про здійснення страхового відшкодування на підставі Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії НОМЕР_2
В зв»язку з невиконанням зобов»язань по виплаті страхового відшкодування 16.10.2014 р. позивач звернулась до відповідача з письмовою претензією.
Однак, на день звернення до суду страхова виплата позивачу проведена не була.
Позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не вчинив дій щодо виплати страхового відшкодування протягом визначеного строку, в зв»язку з чим на підставі ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона просить стягнути з Страхової компанії пеню.
Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми страхового відшкодування, яке не було виплачено.
Також в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в зв»язку з порушенням відповідачем своїх зобов»язань щодо виплати страхового відшкодування їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 5000 гривень.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов»язання, визначені Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації юридичної особи, належним чином.
На підставі положень ст..ст. 224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
В ході розгляду справи було встановлено, що 25.05.2014 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, що належить позивачу.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи, яка була визнана винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПАТ «УСК «Гарант-Авто».
Зазначені обставини не заперечувались і не спростовані відповідачем в ході судового розгляду, а тому не підлягають доказуванню.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи.
Судом встановлено, що 20.06.2014 р. позивач звернулась з заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування на підставі полісу № НОМЕР_2.
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень,
зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Сума страхового відшкодування на день розгляду справи не була сплачена позивачу, оскільки з боку відповідача суду не надано доказів на спростування зазначених обставин.
Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Як зазначалось вище, позивач звернулась до Страхової компанії з заявою про страхове відшкодування, яку останній отримав 20.06.2014 р., тобто рішення про виплату страхового відшкодування повинно було бути прийнято і воно сплачено до 19.10.2014 р.
Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 29.10.2014 р. по 28.03.2015 р. в розмірі 2288,82 гривні.
Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд повинен розглядати справу на підставі заявлених позивачем позовних вимог.
Позивач скористалась своїм правом і визначила строк прострочення виконання зобов»язань на власний розсуд.
Оскільки Страхова компанія не виконала у належний строк своїх зобов»язань щодо виплати страхового відшкодування та не повідомила позивача про прийняте рішення, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування.
Розрахунок, наведений позивачем, відповідає вимогам чинного законодавства щодо нарахування пені, а тому може бути взятий судом до уваги.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування, пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування є обгрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.
Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних від суми страхового відшкодування за несвоєчасне виконання зобов»язання, виходячи з наступного.
Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов»язання.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини.
Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду.
Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відшкодування шкоди - це вид цивільно-правової відповідальності, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не можуть нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами.
Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.
З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині суперечать положенням ст..625 ЦК України і не можуть бути задоволені.
Не можуть бути задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідача пені на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини між сторонами в даному випадку регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і позивач не є споживачем послуг ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в розумінні Закону України «Про захист прав споживача».
Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, оскільки зазначені вимоги не є обгрунтованими, не доведені жодними доказами у справі, а також суперечать положенням Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначені виключні підставі для відшкодування моральної шкоди Страховою компанією.
З огляду на зазначені вище обставини позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у справі та підтверджені витрати на правову допомогу на користь позивача пропорційно до задоволених вимог (15,6% від суми заявлених вимог).
Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: