Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори Супруненко Алла Миколаївна, про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори Супруненко А.М., про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: укласти з позивачем додаткову угоду до іпотечного договору від 21 вересня 2007 року щодо змін до іпотечного договору, шляхом викладення п. 1 в наступній редакції: «Іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: АДРЕСА_1».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 21 вересня 2007 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 34 500 доларів США. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та відповідачами 21 вересня 2007 року укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого останніми в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1. 16 травня 2009 року до іпотечного договору був укладений додатковий договір, за яким у новій редакції було викладено п. 2 вказаного договору. 21 вересня 2007 року державним нотаріусом була накладена заборона на відчуження іпотечної квартири. В січні 2013 року було встановлено, що в договорі іпотеки від 21 вересня 2007 року в п. 1 міститься технічна помилка в адресі предмета іпотеки - не правильно вказано номер квартири та будинку. Встановивши дану обставину банк 04 лютого та 30 серпня 2013 року направив відповідачам рекомендовані листи з повідомленням про вручення, за яким їм було запропоновано укласти додатковий договір до іпотечного договору та викласти п. 1 в новій редакції із зазначенням вірної адреси предмета іпотеки. Відповідачі отримали листи, але жодної відповіді на вказану пропозицію банку з їх боку не надійшло до теперішнього часу. 02 вересня 2013 року банком також було направлено на адресу Солонянської державної нотаріальної контори лист, в якому ставилось питання щодо виправлення в іпотечному договорі невірно зазначеної адреси предмета іпотеки, на який отримали повідомлення нотаріуса, що станом на 12 жовтня 2013 року відповідачі на письмову пропозицію нотаріуса щодо внесення таких змін до нотаріальної контори не звертались. Рішенням суду, яке набрало законної сили, в іншій справі між тими самими сторонами про тлумачення змісту правочину було встановлено факт належності на праві власності відповідачам саме квартири АДРЕСА_1, а не квартири АДРЕСА_2, яка вказана як предмет іпотеки в іпотечному договорі.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалю апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами вірно встановлено, що зміни до договору вчиняються в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, правомірно виходив із того, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, волевиявлення відповідачів на внесення змін до іпотечного договору відсутнє.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська