РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20267/14-ц

пр. № 2/759/1326/15

20 травня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати дійсним Договір купівлі-продажу автомобіля та визнати за ним право власності на автомобіль марки «Опель», 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого позивач придбав у відповідача автомобіль марки «Опель», 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_1. 21 грудня 2010 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 розпоряджатись вищевказаним автомобілем. 15.11.2014 року позивача було затримано працівниками ДАІ та повідомлено про наявність арешту на автомобіль марки «Опель», 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_1.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у ньому.

Відповідач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву у якій позов підтримав.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі та обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 21 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу.

Так, згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до Договору продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується оплатити та отримати товар: автомобіль марки «Опель», 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_1.

Позивачем умови Договору виконані у повному обсязі, а саме сплачено за товар 32 000,00 грн.

Як вбачається із постанови ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 13.01.2014 року, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2.

У позові позивач зазначає, що документи, на підставі яких позивач повинен був зареєструвати вищевказане авто отримані ним від відповідача, а водночас за наявності арешту він фактично позбавлений можливості провести державну реєстрацію автомобіля, у зв'язку з чим просить суд визнати договір дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнати за ним право власності на авто.

Суд не може погодитись із такими висновками позивача з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

За п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

З зазначеного випливає висновок, що оскільки згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України дійсним в судовому порядку можна визнавати тільки нікчемний правочин, а нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному засвідченню, то виходить, що визнавати дійсними в судовому порядку можна тільки ті правочини, які підлягають нотаріальному засвідченню в силу закону; перш ніж визнавати правочин дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному засвідченню.

Згідно із зазначеною статтею суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному засвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми й одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального оформлення укладеного договору.

Чинним законодавством України не передбачено, що договір купівлі-продажу автомобілів підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а відтак до спірних правовідносин не застосовується ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).

За ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Слід звернути увагу, що у заяві відповідача від 10.02.2015 року зазначено, що дійсність правочину не оспорюється відповідачем, а відтак суду є незрозумілим звернення позивача до суду з вимогою визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на мотоцикли, з огляду на положення ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 328 ЦК України.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: