№2/756/119/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарях: Добровановій О.В., Субіну М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку ст. 1166 ЦК України 177 330 грн. матеріальної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником ? частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1. Решта ? частини вказаного будинку належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2

Належні позивачу та відповідачу частини житлового будинку мали спільну стіну та дах.

Наприкінці 2013 року ОСОБА_2 розпочала самовільну перебудову своєї частини будинку, який знаходиться у спільній власності з ОСОБА_1, результатом чого стало повне знесення половини будівлі, руйнування загального фундаменту, перекриття даху та спільної стіни.

Згодом, ОСОБА_2 самовільно збудувала новий будинок внаслідок чого в належній позивачу частині будівлі з»явились тріщини, житло стало небезпечним для проживання і перебування.

За результатами перевірки інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 01.08.2013 року стосовно ОСОБА_2 винесено постанову №409 по справі про адміністративне правопорушення за якою останню визнано винуватою у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно кошторису ТОВ «АРМАБУД ЛТД» від 29.09.2014 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт належної ОСОБА_1 частини будинку складає 177 330 грн.

У зв»язку із цим, ОСОБА_1 просив про задоволення позовних вимог.

Представник позивача підтримав позов з підстав викладених у позовній заяві, при цьому погодився у судовому засіданні, що спірна земельна ділянка та будівля належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності і в натурі між ними не поділені.

Представник відповідача заперечив проти позову вказуючи на те, що ОСОБА_1 придбав ? частину вказаного житлового будинку і набув право власності на ідеальну частку без її визначення в натурі, а тому не маючи права власності на певну частину будинку в натурі, не має права і вимагати відшкодування збитків внаслідок пошкодження такої частини.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно договорів купівлі-продажу від 23.12.2011 року ОСОБА_1 придбав ? частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, а також ? частину житлового будинку житловою площею 83,0 кв.м., загальною площею 151,4 кв.м., який розташований на вказаній земельній ділянці із надвірними будівлями та спорудами.

Ст. 355 ЦК України визначає, що майно яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою спільною згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі часки із майна, що є у спільній частковій власності.

При цьому, в судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками сторін, що у натурі частки співвласників будинку по АДРЕСА_1 не виділені, відповідний договір про порядок володіння та користування майном не укладався, а договір про наміри поділу будинку від 18.02.2013 року не має ніяких юридичних наслідків для співвласників.

За таких умов, ОСОБА_1 належить не виділена у натурі частка у спільному майні, а ідеальна частка у праві власності на це майно, а тому як позивач так і відповідач мають рівні права на користування усім будинком за взаємною згодою.

У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди суду подано Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 ТОВ «Армабуд-ЛТД» від 29.09.2014 року за яким начебто визначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт ? частини приватного житлового будинку по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, при цьому представником позивача не обґрунтовано яким чином підрядною організацією визначалася вартість відновлювальних робіт і якої саме частини будинку з огляду на те, що частки співвласників у натурі не виділені.

Таким чином, суд не вважає Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 ТОВ «Армабуд-ЛТД» від 29.09.2014 року належним доказом на підтвердження розміру можливої матеріальної шкоди ОСОБА_1

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до положень абзацу 1 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи.

Згідно постанови від 01.08.2013 року №409 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 самовільно без документів, які надають право на виконання будівельних робіт виконує будівельні роботи індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1, чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Стаття 34 системно входить до Розділу IV «РЕГУЛЮВАННЯ ЗАБУДОВИ ТЕРИТОРІЙ» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і регламентує можливість початку виконання будівельних робіт лише після дотримання процедури повідомлення або отримання дозволу на виконання будівельних робіт центрального органу виконавчої влади.

Таким чином, постанова інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 01.08.2013 року №409 по справі про адміністративне правопорушення є лише свідченням самовільного виконання ОСОБА_3 будівельних робіт індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 без дотримання процедури повідомлення центрального органу виконавчої влади, але аж ніяк не свідченням протиправних дій, що стосуються ОСОБА_1, вини ОСОБА_3 у заподіянні шкоди позивачу, більше того підтвердженням причинного зв»язку між вказаними діями відповідача та шкодою про яку зазначає позивач.

За таких обставин, без визначення в натурі частки позивача у спільному майні та за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій ОСОБА_3 і, заподіяння шкоди виключно ОСОБА_1, позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 355, 356, 358, 364, 1166, 1192 ЦК України, ст. 96 КУпАП України, ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шевчук