У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді - доповідача: Джуги С.Д.

суддів: Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду від 09 грудня 2014 року по справі за поданням державного виконавця відділу ДВС Іршавського районного управління юстиції про примусове проникнення до дворогосподарства боржника , -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Іршавського районного суду від 09 грудня 2014 року подання державного виконавця відділу ДВС Іршавського районного управління юстиції про примусове проникнення до дворогосподарства боржника - задоволено, допущено примусове проникнення державного виконавця на дворогосподарство за адресою: АДРЕСА_2

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій просила скасувати дану ухвалу, та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання, посилаючись на її необгрунотваність та незаконність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дслідивши матеріали срави та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2014р. державний виконавець Іршавського районного управління юстиції звернувся до суду з поданням про примусове проникнення на територію дворогосподарство за адресою: АДРЕСА_2 по виконавчому провадженні №5-799/14 з примусового виконання ухвали № 301/12453/14-ц, виданої 21.10.2014р. Іршавським районним судом про накладення арешту за адресою : АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 на майно - будівельні матеріали: 27,4 м.3 лісу хвойного будівельного вартістю 17231грн., цеглу вартістю 101 500грн., пісок вартістю 16745грн., 27,3 м.3 лісу хвойного будівельного вартістю 17230грн., що належить ОСОБА_2, мешканцю АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця від 27.10.2014року відкрито виконавче провадження за вказаною ухвалою суду.

Актами державного виконавця відділу ДВС Іршавського районного управління юстиції ОСОБА_3 від 06.11.2014року, 08.12.2014 року стверджується, що при виїзді державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 представник боржника по довіреності ОСОБА_1 - ОСОБА_4, на допустив державного виконавця для опису майна - будівельних матеріалів, що зазаначені в ухвалі Іршавського райсуду від 21.10.2014 р.

Згідно п.4 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржнику або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Дана норма права кореспондується з п.10 ч.3 ст. 11 Закону згідно якого державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

З аналізу даних норм слідує, що підставою для примусового проникнення до житла боржника є невиконання рішення суду боржником у добровільному порядку та ненадання доступу державному виконавцю до житла чи іншого володіння боржника, в якому може знаходитися його майно.

Таким чином, оскільки державним виконавцем доведено належними та допустимими доказами, що боржник ОСОБА_5 не надає доступ до вище вказаного дворогосподарства, внаслідок чого державний виконавець позбавлений можливості ви- конати рішення суду від 21.10.2014року про накладення арешту на майно, яке зазначене в даному рішенні суду, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення подання.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не ґрунтуються на законі і не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував процесуальний закон та дотримався процедури розгляду справи, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без зміни.

Керуючись 307, 312-315, 376 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити .

Ухвалу Іршавського районного суду від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Суддя - доповідач :

Судді :