Номер провадження 2/754/587/15
РІШЕННЯ

Іменем України

20.01.2015 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

при секретарі Малинці А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,

- за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, посилаючись на ті обставини, що 15.07.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого він повинен був отримати кошти сумі 300.000,00 грн. Оскільки, позивач у своїй позовній заяві стверджує, що не отримував вказаних коштів за укладеним договором, а тому вважає що договір позики від 15.07.2014 року не спрямований на настання реальних правових наслідків, які ним обумовлені, а саме отримання в борг грошових коштів, а відтак змушений звертатись до суду з вказаним позовом.

В ході розгляду справи судом, представником відповідача - ОСОБА_4 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про звернення стягнення на договором позики на предмет іпотеки. Свої вимоги сторона позивача за зустрічним позовом мотивує тим, що 15.07.2014 року між сторонами було укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав в борг кошти в сумі 300.000,00 грн., про отримання яких надав позикодавцеві власноручно написану розписку від 15.07.2014 року. З метою гарантування виконання зобов'язання за укладеним договором відповідач передав в заставу належне йому на праві власності майно - офісне приміщення вбудовано-прибудованого багатоповерхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 461 кв.м. Крім того, 17.07.2014 року ОСОБА_1 додатково звернувся до ОСОБА_2 про отримання в борг ще 1.000.000,00 грн. та в подальшому між ними було укладено додаткову угоду, згідно якої сторони погодили, що сума позики становить 1.300.000,00 грн., зі строком повернення до 15.07.2015 року. Оскільки, відповідач у строки, визначені договором, не повернув взяті у борг грошові кошти, ОСОБА_2 змушений звертатись до суду з вказаним позовом та просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання за договором позики передати у власність предмет іпотеки, а саме офісне приміщення вбудовано-прибудованого багатоповерхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 461 кв.м. та стягнути з ОСОБА_1 3% річних у розмірі 4.520,55 грн., інфляційне збільшення боргу - 30.062,78 грн., пеню у сумі 1.051.500,00 грн., а також понесені ними судові витрати.

В процесі слухання справи судом представником відповідача було подано уточнену зустрічну позовну заяву де було уточнено позовні вимоги відповідача, відповідно до яких відповідача просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - офісне приміщення вбудовано-прибудованого багатоповерхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 461 кв.м., що належить ОСОБА_1, шляхом передачі у його - відповідача власність в рахунок виконання основного зобов'язання, 3% річних, інфляційного збільшення боргу та частину пені на загальну суму 1.506.903,00 грн. та стягнути з відповідача частину пені, яку не покриває вартість предмета іпотеки, в розмірі 880.180,33 грн. та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 визнав частково, в частині стягнення з відповідача пені заперечував, оскільки вважав нарахований іпотекодержателем розмір останньої занадто великим. Крім того, пояснив, що ОСОБА_1 дійсно отримав у борг кошти готівкою в сумі 1.300.000,00 грн., для забезпечення виконання основного зобов'язання за вищевказаним договором позики він передав в іпотеку офісне приміщення вбудовано-прибудованого багатоповерхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 461 кв.м., вартість якого становить 1.506.903,00 грн., що покриває суму основного зобов'язання, 3% річних та суму інфляційного збільшення боргу та частково покриває вимоги по сплаті пені в розмірі 172.319,67грн., а тому не заперечував щодо часткового задоволення зустрічних позовних вимог у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання його у власність іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов'язання, погашення 3% річних, інфляційного збільшення боргу та часткового погашення пені.

Представник відповідача проти позову ОСОБА_1 заперечував у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у зустрічній позовній заяві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2014 року сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого відповідач передав, а позивач отримав грошові кошти в розмірі 300 000грн. (а.с.5-6), про що відповідачем було складено розписку, оригінал якої судом долучено до матеріалів справи (а.с.49).

Крім того, сторони погодили, що позичальник зобов'язується розпочати повернення позики готівкою з 15.08.2014 року і повертатиме її готівкою кожен місяць рівними частинами по 25.000,00грн., аж до 15.07.2015 року.

В подальшому 17.07.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору позики від 15.07.2014 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до укладеного раніше договору та збільшили розмір переданих позичальнику коштів у сумі 1.300.000,00 грн. Крім того, домовились, що позичальник щомісячно повертатиме отриманий борг з вже у збільшеному розмірі (а.с.28) 17.07.2014 року позивач надав позичальнику ОСОБА_2 письмову розписку про отримання грошових коштів у сумі 1.000.000,00 грн., оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с.50).

Стаття 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (речей) позикодавцем позичальнику, а розписка як борговий документ є підтвердженням факту укладення договору позики між особами та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

З урахуванням вищезазначених норм, а також врахувавши правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63 цс 13, з якої вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що боргова розписка, яка підтверджує укладення договору позики, засвідчує факт передачі коштів позикодавцем ОСОБА_2 позичальнику ОСОБА_1, крім того, по що й не заперечував сам позивач у своїх письмових поясненнях, що були надані суду (а.с.42-44).

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання за укладеним між сторонами договором позики від 15.07.2014 року та додатковою угодою до нього від 17.07.2014 року, ОСОБА_1 належним чином не здійснювалися, внаслідок чого утворилась заборгованість по поверненню грошових коштів за договором позики у розмірі 1.300.000,00 грн., по сумі інфляційного збільшення суми боргу - 31.062,78грн., за 3% річних в сумі 4.520,55 грн. та пенею в розмірі 1.051.500,00грн..

Внаслідок здійснення перевірки нарахувань відповідача ОСОБА_2 за борговими зобов'язаннями позивача, суд дійшов висновку, що розмір 3% річних, нарахований відповідачем позивачу, не відповідає реальному розміру відсотків за вказаний період прострочення, а відтак здійснивши розрахунок за формулою: розмір простроченої заборгованості х 3 проценти розмір відповідальності за прострочення виконання грошового зобов"язання : 365 (кількість днів календарного року) х кількість днів прострочення виконання грошового зобов'язання, суд встановив, що розмір 3% річних, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача станом на 03.12.2014 року складає 2.880 грн. 82 коп..

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п.6 договору позики встановлено, що за прострочення повернення позики, відповідно до п.5 цього договору, позивач зобов'язаний сплатити відповідачу пеню з розрахунку 3% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог ст.551 ч.3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Позивач добровільно не виконує свої обов'язки за договором, однак враховуючи, що розмір пені за несвоєчасне погашення позики значно перевищує розмір збитків (відсотків), а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір пені та визначити пеню за несвоєчасне повернення позики в розмірі 173.959 грн. 40 коп., відповідно до вимог п.3 ст.611 ЦК України.

Судом встановлено, що 16.07.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно якого останній, як іпотекодавець, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором позики, передав ОСОБА_2 як іпотекодержателю нерухоме майно - офісне приміщення вбудовано-прибудованого багатоповерхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 461 кв.м., що належить йому на праві власності (а.с.24-26).

В силу вимог ч.1,3 ст. 33 Закону України " Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором

Згідно ч.1 ст. 37 Закону України " Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України " Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно , яке є предметом іпотеки , є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі , яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотеко держателем права власності на нього за рішення суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення , якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотеко держатель на підставі ч.3 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом, зазначив, що вони не заперечують проти звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання його у власність іпотеко держателя в рахунок виконання основного зобов'язання, погашення 3% річних, інфляційного збільшення боргу та часткового погашення пені.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні його вимог до відповідача у повному обсязі та частково задовольняє зустрічні вимоги відповідача, а саме в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором позики від 15.07.2014 року в розмірі 1.506.903 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості за позикою - 1.300.000 грн., заборгованості по відсоткам - 2.880 грн. 82 коп., інфляційних втрат у розмірі 30.062 грн. 78 коп., пені - 173.959 грн. 40 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1: офісне приміщення вбудовано-прибудованого багатоповерхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 461 кв.м, шляхом передачі його у власність відповідачу ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає відшкодуванню з позивача на користь відповідача за основним позовом судові витрати у розмірі 3.654,00 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 525, 526, 530, 610, 629, 1046, 1047, ЦК України, ст.ст. 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.30, 33, 37 Закону України "Про іпотеку", суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором позики від 15.07.2014 року в розмірі 1.506.903 грн. 00 коп.: (заборгованість за позикою - 1.300.000 грн., заборгованість по відсоткам - 2.880 грн. 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 30.062 грн. 78 коп., пеня - 173.959 грн. 40 коп.) звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1: офісне приміщення вбудовано-прибудованого багатоповерхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 461 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 09, шляхом передачі його у власність ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 3.654 грн..

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Деснянського

районного суду м. Києва Т.А.Зотько