АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1448/14-ц Номер провадження 22-ц/786/239/15Головуючий у 1-й інстанції Сорока К. М. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Корнієнка В.І.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що 27.07.2000 року вона подарувала ОСОБА_3 свою квартиру АДРЕСА_1. Зазначає, що при підписанні договору в нотаріальній конторі була впевнена, що вона укладає договір довічного утримання та відповідачка забезпечить її довічним утриманням та доглядом, а квартира перейде у власність відповідачки лише після її смерті. В усній формі вони домовилися, що відповідачка буде надавати їй належний догляд, прибирати, готувати їжу, прати, забезпечувати продуктами харчування, медикаментами, оплачувати комунальні послуги, вести домашнє господарство, допомагати матеріально.

Договір вона підписала, не читаючи, оскільки неграмотна, читати не вміє, не розуміє української мови, так як вона за національністю росіянка та в Україні проживає з 1989 року. Нотаріус договір не читала.

Вважає, що оспорюваний договір вчинений нею під впливом обману зі сторони відповідачки, особистої помилки позивачки та під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для неї умовах.

Просила суд поновити строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права та визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений Першою Полтавською нотаріальною конторою 27 липня 2000 року, недійсним із застосуванням наслідків його недійсності, а саме зобов»язати відповідачку повернути у її власність в натурі квартиру за вищезазначеною адресою.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась ОСОБА_2, та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2014 року скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Посилається на те, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за участю представника апелянта за довіреністю ОСОБА_4 , яка підтримала апеляційну скаргу з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі, а також представника третьої особи ОСОБА_5, яка заперечила проти її задоволення, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 27 липня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено державним нотаріусом Першої Полтавської держнотконтори ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №4-1620. Ніяких додаткових умов за цим договором не було визначено.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.243 ЦК України в редакції від 18.07.1963 року, що діяла на момент укладення спірного договору, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Після укладення договору ОСОБА_3 зареєструвалась у спірній квартирі, уклала договори з усіма організаціями, які надають комунальні послуги та з ЖЕД №5, як власник квартири, та сплачувала комунальні послуги та квартирну плату за проживання, як за себе так і за ОСОБА_2 ( а.с. 74-97). Про вказаний факт було відомо ОСОБА_2

Як власник квартири ОСОБА_3 дозволила зареєструватися в квартирі у січні 2014 року третій особі ОСОБА_7

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір дарування між сторонами був виконаний, тобто настали правові наслідки, які були обумовлені цим договором.

З повідомлення ПП « Полтавське бюро технічної інвентаризації « Інвентаризатор» від 27.05.2014 року слідує, що станом на 31.12.2012 року спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі вказаного договору дарування. (а.с.67)

Відповідно до ч. 1 ст.56 ЦК України в редакції від 18.07.1963 року угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Згідно з ч. 1 ст. 57 цього ж Кодексу угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо визнання спірного договору недійсним позивач посилається на наявність підстав, визначених ст.ст. 229, 230, 233 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, що за змістом та наслідками відповідають наведеним вище нормам ЦК України в редакції від 18.07.1963 року, які діяли на момент укладення цього договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У позовній заяві до суду позивач особисто зазначає, що уклала з відповідачем договір дарування 27.07.2000 року.

При цьому позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування своїх позовних вимог щодо підстав визнання спірного договору недійсним, визначених ст.ст. 46, 47 ЦК України в редакції від 18.07.1963 року, що діяв на час укладення цієї угоди, чи ст.ст. 229, 230, 233 ЦК України, що набрав чинності з 01.01.2014 року, на які позивач посилається у позовній заяві, а саме: її помилки відносно обставин, які мають істотне значення, навмисного обману позивача відповідачем чи впливу тяжкої для неї обставини та вкрай невигідних умов при укладенні спірного договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про відмову в позові за безпідставністю позовних вимог є законним та обґрунтованим, зробленим на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка, а розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом було вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : ________________Ю.М. Винниченко

Судді: ________________ Г.Л. Карпушин _________________ В.І. Корнієнко