Справа № 307/2574/14-ц
Провадження № 2/307/72/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа Управління Держкомагенства у Тячівському районі про визнання недійсним державного акту на право власності на землю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, де третя особа Управління Держкомагенства у Тячівському районі про визнання недійсним державного акту на право власності на землю. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Тересв'янської селищної ради від 12 січня 2012 року № 205 йому було надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки у власність під будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 0,14 га., а рішенням селищної ради від 18 січня 2013 року № 389 розроблений проект на передачу названої ділянки з уточненою площею 0,1359 га. було затверджено. Однак державним кадастровим управлінням Держкомземагенства у Тячівському районі було відмовлено у внесенні відомостей про надану земельну ділянку до Державного земельного кадастру у зв'язку з тим, що на сусідню земельну ділянку відповідачки ОСОБА_2 вже виготовлено і зареєстровано державний акт про право власності на сусідню земельну ділянку серії ЯЛ 745570 від 16 березня 2012 року таким чином, що її земельна ділянка по виданому їй державному акту частково накладається на його - смугою шириною від вулиці 0,81 метра і з тильного боку 0.71 метра, що без належних підстав зменшує його земельну ділянку на 0,0073 га.. На його усне прохання відповідачка ОСОБА_2 на місцевості належним чином зреагувала і в добровільному порядку перенесла огорожу та змістила фундамент, для якого по межі вже були залиті траншеї, однак внести в добровільному порядку зміни у виданий їй державний акт відмовилась.

Позивач вважає, що оскільки згідно ст. 37 Закону «Про Державний земельний кадастр України» та пунктів 150-153 Порядку ведення Державного земельного кадастру України зміни в Державний земельний кадастр (державний акт) в позасудовому порядку можуть бути внесені лише за заявою особи, в інтересах якої вони внесені в державний кадастр або якій виданий державний акт і лише після того як ці зміни вже внесені в технічні матеріали, які послужили джерелом цих помилок (в даному випадку накладки), а відповідачка відмовилась від подачі такої заяви, то виданий їй державний акт підлягає визнанню недійсним, так як з одного боку не відповідає фактичному розташуванню земельної ділянки на місцевості, а з другого - порушує право на реєстрацію у встановленому порядку наданої йому земельної ділянки у державному земельному кадастрі та на отримання ним витягу із Державного земельного кадастру про належність йому на праві власності даної земельної ділянки, яка надана йому у власність у встановленому законом порядку і яка вже реально знаходиться у його користуванні.

Викладене позивач стверджує рішенням Тересв'янської селищної ради від 12 січня 2012 року № 205 та від 18 січня 2013 року № 389 щодо надання йому дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність та про затвердження проекту, кадастровим планом наданої йому ділянки, рішенням державного реєстратора від 24.05.2013 року № РВ - 013 і доданими до нього відомостями та протоколом перевірки невідповідності електронного документа і викопіювання з кадастрового плану, державним актом, виданим відповідачці ОСОБА_2 та планом геодезичних замірів ПП «Закарпатземля» по фактичним розмірам та наявним межовим знакам, з яких на думку позивача вбачається, що при розробці проектних матеріалів для відведення земельної ділянки і видачі відповідачці ОСОБА_2 державного акту допущено помилки, на його думку, скоріше всього в геодезичних замірах, внаслідок яких наявні у державній базі даних заміри її земельної ділянки частково накладаються на реальну його земельну ділянку у виді вузької смуги по спільній між ними на всю довжину його ділянки шириною збоку вулиці 81 см., а з тильного боку 71 см., а також тими обставинами, що огорожа між їх ділянками і траншея під будівлю вже зміщені відповідачкою на належне місце, а протокол погодження меж його ділянки від 13 січня 2012 року підписаний у відповідності з наявною зараз реальною мажею між їхніми ділянками і реальною площею його ділянки.

Враховуючи, що без особистої заяви відповідачки ОСОБА_2 або без визнання виданого їй державного акту недійсним не можливо усунути допущені помилки, що перешкоджають реєстрації його земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, що він згідний оплатити чи компенсувати за свій рахунок всі додаткові витрати по оплаті внесення відповідних змін в документи відповідачки на її земельну ділянку, просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 745570 від 16 березня 2012 року, виданий відповідачці ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га. по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і додатково пояснив, що земельна ділянка у межах, на яку він претендує, раніше належала його родині і зараз перебуває у його фактичному користуванні, однак жодних документів щодо цього немає. Просить позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що вказаною земельною ділянкою вона і її сім'я користується з моменту реорганізації колгоспу, хоча документів до цього не мала. Вважає, що цю земельну ділянку їй передано у власність правомірно в існуючих межах і ніякої геодезичної помилки та накладки на суміжну земельну ділянку немає. На межі розташоване каміння, яке роками збиралося з її земельної ділянки і ніхто не дозволив би їй до цього скидати каміння на чужу земельну ділянку. З сім'єю позивача мала місце тільки усна домовленість про те, що вона відступить частину належної їй земельної ділянки для зручності здійснення ним забудови, на що вона по сусідськи погодилася і фактично змістила огорожу, однак ніякої домовленості про повну відмову від частини належної їй земельної ділянки і переоформлення правовстановлюючих документів не було. На даний час вона передумала і через незрозумілу поведінку сім'ї позивача немає наміру відпускати частину належної їй земельної ділянки. Їй не є зрозумілим, чому позивач вважає, що геодезична помилка допущена при виготовленні саме її документів, а не його, оскільки вона до цього спілкувалася з відповідними фахівцями, які запевнили, що її документи на землю виготовлені правильно. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Управління Держкомагенства у Тячівському районі в судовому засіданні проти позову не заперечив посилаючись на те, що при виготовленні відповідачці технічної документації було допущено помилку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тересв'янської селищної ради від 12 січня 2012 року № 205 позивачу ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 площею 0,14 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, а рішенням цієї ж ради від 18 січня 2013 року № 389 затверджено проект відведення земельної ділянки з уточненою площею 0.1359 га.( а.с.4-6).

Рішенням державного кадастрового реєстратора управління Держкомземагенства у Тячівському районі від 24.05.2013 року йому було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку з невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме: з ділянкою :03:002:0045 площа співпадає на 0.1105%, подання заявником документів не в повному обсязі( а.с.8).

До того рішенням Тересв'янської селищної ради від 30 червня 2011 року за №96 відповідачці ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку площею 0.15 га., що розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, а рішенням цієї ж ради від 29 вересня 2011 року за №131 затверджено технічну документацію на вказану земельну ділянку, яка містить також акт встановлення меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами, і передано її у власність позивачці( а.с.72-92).

В подальшому відповідачці виготовлено державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №745570 від 16 березня 2012 року з кадастровим номером :03:002:0045( а.с.66).

У відповідності до ст. 81 ч.1 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст.ст. 116, 118 ЗК України.

Із зазначених норм випливає, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органу місцевого самоврядування (щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки).

У відповідності до ст. 125 ЗК України( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, якими є згідно до ст. 126 цього Кодексу державні акти.

Згідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 4 травня 1999 року , яка була чинною на момент видачі оспорюваного державного акту( п.п. 1.12), складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціями і об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру( на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Згідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати будь-яких порушень його прав на землю.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними актів органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони є суміжними землекористувача земельних ділянок в АДРЕСА_1 і до звернення із відповідними заявами до органу місцевого самоврядування ці земельні ділянки перебували у їх фактичному користуванні без наявності жодних правовстановлюючих документів, що підтверджено в судовому засіданні кожною із сторін, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України зазначені обставини додатковому доказуванню не підлягають.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що вказані земельні ділянки до винесення рішення про передачу їх у власність сторонам не були сформовані як окремі земельні ділянки із перенесенням в натуру( на місцевості) меж кожної земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки, як передбачено вищевказаною Інструкцією чи раніше діючим законодавством. А тому суд не може визнати як беззаперечний доказ щодо накладання площ вказаних земельних ділянок надані позивачем в письмовій формі геодезичні заміри( а.с. 26), оскільки вони зроблені за фактичними розмірами та наявними межовими знаками вже після зміщення відповідачкою огорожі своєї земельної ділянки, що підтвердили в судовому засіданні сторони.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не наведено належних і допустимих доказів щодо порушення процедури прийняття рішень про передачу відповідачці земельної ділянки чи виготовлення державного акту на землю у межах, які зазначені у державному акті, та порушення у зв'язку з цим прав позивача на землю, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати в частині сплаченого судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209-215 ЦПК України, на підставі ст.ст.81, 116, 118, 125, 126, 152 ЗК України, ст..ст. 13, 16 ЦК України, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 4 травня 1999 року, з наступними змінами і доповненнями, суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Управління Держкомагенства у Тячівському районі про визнання недійсним державного акту на право власності на землю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення , а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: М.М.Розман