Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/8392/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном. Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13 травня 2014 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування в шлюбі ними за рахунок спільних коштів було набуто наступне майно: житловий будинок площею 300 кв.м. із земельною ділянкою площею 0,1644 га, який розташований в селі Лісники, вул. Підлісна, 28, Київська область, Києво-Святошинський район, вартістю 7 200 000, 00 грн. З липня 2003 року вона з відповідачем не проживають разом, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. З того часу відповідач проживає у спірному будинку, чим порушує її право власності, перешкоджаючи їй користуватися та розпоряджатися її приватною власністю. Зважаючи на вищенаведене змушена була звернутись із позовом до суду. Тому просила суд майно,яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме житловий будинок площею 300 кв.м., який розташований по вул. Підлісна, 28 в с.Лісники Києво-Святошинського району Київської області, поділити в натурі порівну між нею та ОСОБА_2; земельну ділянку площею 0,1644 га, яка розташована по вул. Підлісна, 28 в с.Лісники Києво-Святошинського району Київської області, поділити в натурі порівну між нею та ОСОБА_2; зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні вищезазначеним майном; стягнути з відповідача судові витрати.

Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги. Зазначила, що за час шлюбу нею з відповідачем було також придбано автомобіль марки Subary Forester, зареєстрований на ім.`я відповідача. Остаточно просила суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку площею 300 кв.м., який розташований по вул. Підлісна, 28 в с.Лісники Києво-Святошинського району Київської області, вартістю 2 600 000,00 грн; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку площею 300 кв.м., який розташований по вул. Підлісна, 28 в с.Лісники Києво-Святошинського району Київської області, вартістю 2 600 000,00 грн; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1644 га, яка розташована по вул. Підлісна, 28 в с.Лісники Києво-Святошинського району Київської області, вартістю 1 000 000,00 грн; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1644 га, яка розташована по вул. Підлісна, 28 в с.Лісники Києво-Святошинського району Київської області, 1 000 000,00 грн; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля марки Subary Forester, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 119 052, 5 грн.

Визначити наступний порядок користування житловим будинком загальною площею 206,3 кв.м., житловою площею 66,8 кв.м.: виділити їй у користування наступні житлові приміщення на другому поверсі: житлові кімнати площею 12,3 кв.м. та 14,9 кв.м. з верандою площею 25,2 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_2 на першому поверсі кімнату площею 26,5 кв.м., на другому поверсі житлову кімнату площею 13,1 кв.м.; інші приміщення 2-го поверху: коридор площею 17,8 кв.м., коридор площею 7,1 кв.м., туалет площею 1,7 кв.м., санвузол площею 3,4 кв.м., ванну площею 7.0 кв.м., приміщення першого поверху гараж площею 25,9 кв.м., прихожу площею 8,9 кв.м., коридор площею 22,9 кв.м., туалет площею 1,8 кв.м., кухню площею 17,5 кв.м., приміщення розташовані у підвалі котельню площею 15,4 кв.м., сауну площею 19,2 кв.м., басейн площею 26,6 кв.м., кімнату відпочинку площею 21,1 кв.м., майстерню площею 10.9 кв.м., кладову площею 15,3 кв.м., - залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2; огорожу - залізобетонну площею 275, 5 кв.м., цегляну плошею 5,6 кв.м., металеву сітку площею 5,9 кв.м., замощення бетонне площею 25,1, ворота металеві площею 10,3 кв.м., ворота металеві площею 10,5 кв.м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2; земельну ділянку площею 0,1644 га, кадастровий номер :01:003:5006, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Лісники, вул. Підлісна, 28, залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком загальною площею 206,3 кв.м., житловою площею 66,8 кв.м., в тому числі підвал площею 108, 5 кв.м. та земельною ділянкою площею 0,1644 га , розташованими за адресою: Київська область. Києво-Святошинський район, с.Лісники, вул. Підлісна, 28 шляхом вселення ОСОБА_1 до будинку, зобовязання відповідача ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від усіх вхідних дверей, приміщень житлового будинку; зобовязання відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

Виділити в натурі ОСОБА_2 автомобіль марки Subary Forester, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 119 052, 5 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію ? частки автомобіля у сумі 119 052, 5 грн; припинити право власності ОСОБА_1 на ? частину автомобіля Subary Forester, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 119 052, 5 грн; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

У судовому засідання відповідач та його представник не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді справи судом встановлено, що з 05 серпня 1990 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія ІІІ-ЕД №309557 (а.с.4).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13 травня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.5)

Від сумісного проживання мають сина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія VII-БК №425393(а.с. 7).

07 лютого 2001 року Лісниківською сільською радою було видано ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на житловий будинок в с.Лісники по вул. Підлісній, 28 Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення Лісниківської сільської ради від 28 грудня 2000 року №60/30 (а.с.8).

08 грудня 1999 року ОСОБА_1 отримала державний акт серія ІІ-КВ №012856 на право приватно власності на земельну ділянку площею 0,1644 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошимнський район, с.Лісники, вул. Лісова, 15 (а.с.10-11).

Згідно довідки Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28 травня 2014 року №143 вбачається, що згідно по господарського обліку за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка в с.Лісники по вул.. Підлісна, 28 Києво-Святошинського району Київської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1644 га на якій побудовано житловий будинок. Назву вул. Лісова, 15 змінено на вул. Підлісна, 28 внаслідок упорядкування нумерації будинків села Лісники відповідно листа №134 від 28.12.2006 року (а.с.9).

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннямиСімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

За змістом ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка також є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Таким чином поділу підлягає майно, набуте подружжям з моменту реєстрації шлюбу по дату набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, за винятком майна, яке хоч і було набуто за час шлюбу, але є особистою власністю одного з подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 24 постанови № 11 від 21.12.2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " Пленум Верховного Суду України роз'яснив , що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З огляду на викладене, те, що спірний будинок та земельна ділянка придбані під час шлюбу та спільного проживання, домовленості між сторонами щодо її поділу не досягнуто, враховуючи рівність часток у праві спільної сумісної власності, суд вважає обґрунтованими вимоги про визнання будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: с.Лісники. вул. Підлісна, Києво-Святошинського району Київської області, об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за кожним із них права власності на ідеальні частки у даному майні в порядку поділу майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Для визначення можливих варіантів поділу в натурі земельної ділянки та спірного будинку, а також для визначення вартості майна , яке підлягає поділу, позивачем було заявлено клопотання про призначення експертизи.

Згідно повідомлення №1360/15-42 від 08.04.2015 року експерта Київського науково-долслідного інституту судових експертиз вбачається, що неможливо надати висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи у звязку із ненаданням додаткових документів та відсутності оплати за про ведення експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 запропоновано власний варіант поділу спірного будинку та спірної земельної ділянки, згідно якого просить суд виділити їй у користування наступні житлові приміщення на другому поверсі: житлові кімнати площею 12,3 кв.м. та 14,9 кв.м. з верандою площею 25,2 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_2 на першому поверсі кімнату площею 26,5 кв.м., на другому поверсі житлову кімнату площею 13,1 кв.м.; інші приміщення 2-го поверху: коридор площею 17,8 кв.м., коридор площею 7,1 кв.м., туалет площею 1,7 кв.м., санвузол площею 3,4 кв.м., ванну площею 7.0 кв.м., приміщення першого поверху гараж площею 25,9 кв.м., прихожу площею 8,9 кв.м., коридор площею 22,9 кв.м., туалет площею 1,8 кв.м., кухню площею 17,5 кв.м., приміщення розташовані у підвалі котельню площею 15,4 кв.м., сауну площею 19,2 кв.м., басейн площею 26,6 кв.м., кімнату відпочинку площею 21,1 кв.м., майстерню площею 10.9 кв.м., кладову площею 15,3 кв.м., - залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2; огорожу - залізобетонну площею 275, 5 кв.м., цегляну плошею 5,6 кв.м., металеву сітку площею 5,9 кв.м., замощення бетонне площею 25,1, ворота металеві площею 10,3 кв.м., ворота металеві площею 10,5 кв.м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2; земельну ділянку площею 0,1644 га, кадастровий номер :01:003:5006, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Лісники, вул. Підлісна, 28, залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Разом з тим, суд не може погодитись із таким варіантом поділу з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60, 66, ч. 1 ст. 143, ст.ст. 212, 213, 214, 309 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності та диспозитивності не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Одним із видів доказів є висновок експертизи.

Суд за клопотанням сторін або сторони для з»ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань в галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо призначає експертизу. Експертний висновок є одним із доказів у справі і не може мати наперед встановленого переважного значення перед іншими доказами.

За таких обставин, на день розгляду справи судом сторони не погодили можливі варіанти поділу спірного майна та його вартість, не надали належних доказів на підтвердження його вартості. З наданих сторонами доказів неможливо встановити наскільки запропонований ОСОБА_1 варіант поділу будинку та земельної ділянки є наближеним до ідеальних часток їх співвласників, а також встановити його доцільність, з огляду на порядок користування, який склався між сторонами.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині поділу в натурі та визначення порядку користування спірним будинком та земельною ділянкою.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні належним їй на праві власності майном також не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Так, згідно зі ст. 86 ЦК ( 1540-06 ) та статтями 2, 49 Закону від 7 лютого 1991 р. "Про власність" ( 697-12 ) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто

або спільно з іншими. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спірним житловим будинком та земельною ділянкою, суду не надано.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не подано доказів того, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням та земельною ділянкою, не допускає проживати в ньому, вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, вселення, зобовязання відповідача ОСОБА_2 передати ключі від усіх вхідних дверей та приміщень житлового будинку є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Окрім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року у цивільній справі №759/6592/14-ц встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинений шлюб, з 2007 року вони не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства. Мають окремий бюджет та проживають окремо.

У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно відомостей Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області від 17 листопада 2014 року за №18/11907 вбачається, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки Subary Forester, 2008 року випуску, колір червоний, номер кузова №JF1SH5LS59G008793 (а.с. 87).

ОСОБА_1 заявляючи позовні вимоги про поділ автомобіля, посилається на те, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та посилається на норми СК України та ЦК України, які регулюють порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності.

Під час розгляду справи у судовому засіданні встановлено було придбано ОСОБА_2 у червні 2008 року, тобто в період коли сторони фактично припинили шлюбні відносини, вели окремий бюджет.

Відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте ним за час шлюбу ,але за кошти, які належали йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти ,що належали одному з подружжя ,то частка у цьому майні ,відповідно до розміру внеску є його особистою приватною власністю.

Виходячи з встановлених обставин, вимога ОСОБА_1 про поділ автомобіля марки Subary Forester, 2008 року випуску на підставі ст.ст. 60, 71 СК є безпідставною.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: с.Лісники. вул. Підлісна, Києво-Святошинського району Київської області, об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по ? частині у даному майні в порядку поділу майна.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява ОСОБА_1 в частині поділу в натурі та визначення порядку користування будинком та земельною ділянкою, усунення перешкод у користування майном, визнання права власності на автомобіль та компенсацію його вартості є безпідставною, в судовому засіданні позивачем та його представниками не подану суду достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не представлено фактів на підтвердження обставин, на які вона покликається як на підставу позову в цій частині, а тому в задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позовна заява про стягнення заборгованості є позовною заявою майнового характеру, за подання якої згідно п.1.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 1845 грн судового збору на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 70, 71, 114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 182, 331, 373. 375, 376 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 62, 212, 213, 215 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», , -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод в користуванні майном - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке складається із житлового будинку загальною площею 206, 3 кв.м., житловою площею 66,8 кв.м., в тому числі підвал площею 108, 5 кв.м., огорожі: залізобетонної площею 275,5 кв.м., цегляної площею 5.6 кв.м., металевої сітки площею 5.9. к.м., замощення бетонного площею 25.1. кв.м., воріт металевих площею 10.3 кв.м., воріт металевих площею 10.5 кв.м. розташоване за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Лісники, вул. Підлісна, 28;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1644 га, кадастровий номер :01:003:5006, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Лісники, вул. Підлісна, 28.;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке складається із житлового будинку загальною площею 206, 3 кв.м., житловою площею 66,8 кв.м., в тому числі підвал площею 108, 5 кв.м., огорожі: залізобетонної площею 275,5 кв.м., цегляної площею 5.6 кв.м., металевої сітки площею 5.9. к.м., замощення бетонного площею 25.1. кв.м., воріт металевих площею 10.3 кв.м., воріт металевих площею 10.5 кв.м. розташоване за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Лісники, вул. Підлісна, 28.;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1644 га, кадастровий номер :01:003:5006, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Лісники, вул. Підлісна, 28.;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 1845 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Нікушин