АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/696/15 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод ПАТ "Темза" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Тернопільський Електромеханічний завод» ПАТ «ТЕМЗА» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період із 01.03.2014 року по 02.04.2014 року в сумі 1051,38 гривень, компенсацію за 66 календарних днів невикористаної щорічні відпустки за період роботи у відповідача в сумі 2140,06 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 4683,42 гривень, заборгованості за відомостями № 1 про виплату коштів від 02.11.2012 року в сумі 820 гривень та № 2 за березень 2013 року в сумі 946,51 грн., а також 10000 гривень грошового відшкодування завданої в результаті порушення трудових прав моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначив, що суд безпідставно не дав оцінки правомірності наказу відповідача № 01 віл 08.01.2014 року про надання відпустки без збереження заробітної плати. Цей наказ є незаконним, оскільки суперечить ст. 26 Закону України Про відпустки.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представники відповідача її заперечили, вважають рішення суду законним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників апеляційного розгляду справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено факт невиплати йому ПАТ «ТЕМЗА» сум при звільненні.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у публічному акціонерному товаристві «Тернопільський Електромеханічний завод» ПАТ «ТЕМЗА» на посаді інженера по охороні праці та кадрах.

Згідно наказу голови правління ПАТ ТЕМЗА від 31 березня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 31 березня 2014 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.28, 40).

ОСОБА_1 згідно наказу № 01 від 08.01.2014 року у період із 01.03.2014 року по 31.03.2014 року знаходився у відпустці в зв'язку із відсутністю замовлень на виготовлення металевих дверей та відсутністю матеріальних ресурсів; 1- го та 2-го квітня 2014 року на підприємстві не працював у звязку із звільненням.

Дні щорічної відпустки ОСОБА_1 використав у повному обсязі, заробітна плата за листопад 2012 року та березень 2013 року йому відповідачем виплачена.

Дані обставини стверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд незаконно відмовив у стягненні заробітної плати за березень 2014 року, оскільки наказ від 08.01.2014 року про надання відпустки у період із 01.03.2014 року по 31.03.2014 року без збереження заробітної плати є незаконний, колегія до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 наказ № 01 від 08.01.2014 року про надання відпустки без збереження заробітної плати у судовому порядку не оскаржив.

Колегія суддів також не погоджується із доводами ОСОБА_1 про його роботу на підприємстві 1- го та 2-го квітня 2014 року, так як із матеріалів справи вбачається, що він з роботи звільнений 31 березня 2014 року, із наказом про звільнення з роботи погодився, з вимогою про визнання його незаконним не звертався.

Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що відповідач не виплатив компенсацію за 66 календарних днів невикористаної відпустки є безпідставні так як із проведених відповідачем розрахунків вбачається, що позивач не має днів не використаної відпустки. Ним використано більше днів відпусти ніж належало. Вказаний розрахунок днів відпусток проведено комісією, яка була створена у товаристві відповідно до наказу № 32-к від 04.12.2014 року ( а.с. 37) на підставі даних книги «Чергові відпустки» (а.с.49-88).

Стосовно до листа прокуратури м.Тернополя (ас.21) 31 березня 2014 року ОСОБА_1 проведено передачу документів по кадрах. Особова картка ОСОБА_1 не передана у звязку із її відсутністю.

Відповідно до пояснень представників відповідача саме у звязку із відсутністю особової картки питання використання позивачем відпусток визначала комісія.

Доводи ОСОБА_1 про порушення його трудових прав відповідачем також спростовуються результатом проведеної територіальною державною інспекцією з питань праці у Тернопільській області перевірки від 03.07.2014 року (а.с. 95), яка проводилась за дорученням прокуратури м. Тернополя та за результатами якої не встановлено допущених порушень трудового законодавства зі сторони відповідача по відношенню до позивача під час його роботи у товаристві та під час його звільнення із товариства.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6