АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/6329/14-ц
Провадження № 22-ц/792/718/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Варвус Ю.Д.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представників апелянта ОСОБА_1, ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення безпідставно набутих коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.02.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 55 по пров. Ювілейному в м. Хмельницькому та земельної ділянки за вказаною адресою, однак останнім приховано інформацію про те, що будинок побудовано з порушенням будівельних норм та правил, він має суттєві недоліки та є непридатним для проживання. На виконання умов вищезазначеного договору позивач передав відповідачу 118 000 доларів США, що на час укладення договору було еквівалентно 1 292 100 грн. Вважаючи дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать ч.2 п.5 Договору позивач просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу, що укладений 20.02.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також стягнути на його користь з ОСОБА_5 1 292 100,00 грн., як таких, що набуті без достатньої правової підстави.

Також 23.12.2014 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог щодо розміру грошових вимог, а саме просив суд стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 345000грн., отриманих відповідно до умов договору купівлі продажу від 20.09.2009р. та 1502880грн. набутих без достатньої правової підстави, а всього 1847880грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20.02.2009 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 118 000 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із заявою про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 січня 2015 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вважає заочне рішення незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт зазначає, що позивачем підмінено поняття розірвання договору та визнання його недійсним, зазначає, що оспорюваний договір укладено з дотримання усіх вимог цивільного законодавства, а волевиявлення його учасників було спрямоване на реальне настання правових наслідків для сторін. Також, апелянт вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач в позовній заяві не посилався на вчинення спірного правочину під впливом помилки. Невірним є висновок суду і про те, що грошові кошти в сумі 118 000 доларів США, які зазначені в розписці, що надана ОСОБА_5, передані позивачу саме в рахунок виконання умов спірного договору. Апелянт також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду по позовних вимогах.

Представники апелянта апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.

Позивач та його представник апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт до суду не зявився, про день, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив і виходив з того, що 20.02.2009 року між сторонами укладено договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, за адресою провулок Ювілейний, 55 м. Хмельницький. І позивач під час укладення спірного договору помилявся щодо якості житлового будинку, адже маючи намір придбати житловий будинок він фактично отримав будинок, що згідно висновків експертів, не відповідає вимогам ДБН, не може бути житловим будинком придатним для проживання та не підлягає експлуатації і при спорудженні цього будинку недотриманні вимоги ДБН та пожежні норми по всіх конструктивах. Позивач дізнався про наявність вказаних недоліків придбаного ним будинку, що значно знижують його цінність та призводять до неможливості його використання за цільовим призначенням (проживання у ньому) після укладення договору купівлі-продажу і ці недоліки об'єктивно існували на момент укладання спірного договору, однак не були відомі позивачу. Тому, за відсутності помилки ОСОБА_3 щодо якості житлового будинку (тобто, якщо б позивач був обізнаний щодо реальної якості будинку) за обставинами справи правочин не був би укладеним. Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірний договір купівлі-продажу від 20.02.2009 року є недійсним.

Також, суд першої інстанції вірно виходив з того, що в якості оплати за придбаний будинок та земельну ділянку по договору купівлі-продажу від 20.02.2009 року позивачем відповідачу було передано 118000 доларів США, що підтверджується розпискою, написаною ОСОБА_5 20.02.2009 року. У зв'язку з наведеним, суд, застосовуючи реституцію, стягнув із відповідача на користь позивача кошти у сумі 118000 доларів США, що відповідає суті реституції, яка полягає у поверненні стороною всього отриманого за недійсним договором.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Положеннями ст. 380 ЦК України передбачено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 1 ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Як вбачається із положень ч. 1 ст. 679 ЦК України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Тобто, помилка - це спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце. Під помилкою треба розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним.

Як вбачається із роз»яснень, що викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Основним наслідком визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок помилки, є реституція (ст. 216 ЦК України).

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п. 10 вищезазначеної постанови реституція - як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав є такими, що не заслуговують на увагу, адже визначенні у ст. 678 ЦК України права покупця щодо придбаного ним товару неналежної якості, не виключають застосування ст. 229 ЦК України до випадків, коли при вчиненні правочину покупець помилявся щодо якості предмета договору, якщо це має істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи, при зверненні до суду позивач зазначав, що при укладені спірного договору купівлі-продажу саме помилявся щодо якості житлового будинку і за відсутності такої помилки (тобто, якщо б позивач був обізнаний щодо реальної якості будинку) спірний правочин не був би укладеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що ціна договору купівлі продажу визначена спірним договором в розмірі 345000грн. і розписка не є підтвердженням передачі грошових коштів в сумі 118000 доларів США на виконання оспорюваного правочину є безпідставними, виходячи із слідуючого.

Дійсно, згідно п. 2 спірного договору продаж зазначеного житлового будинку та земельної ділянки вчинено за 345000 грн., а саме: житлового будинку за 100000 грн., а земельної ділянки за 245000 грн. ( а.с. 6-9).

Разом із тим, як вбачається із розписки ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 118000 доларів США 20.02.2009 року, претензій до покупця не має і у випадку розірвання договору купівлі продажу по його ініціативі, зобов»язується відшкодувати матеріальні та моральні збитки. (а.с.138). Представниками апелянта не надано суду доказів того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладалися будь які інші договори купівлі продажу і та обставина, що розписка написана відповідачем 20.02.2009 року, саме в день укладення спірного договору, підтверджує той факт, що об»єкти нерухомості по договору купівлі продажу від 20.02.2009 року були продані ОСОБА_5 ОСОБА_3 саме за 118000 доларів США. Тому суд першої інстанції із дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України вірно оцінив докази, що надавалися сторонами та їх представниками.

Також, як вбачається із позовної заяви, позивач обґрунтовував підстави та доводи щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів саме тим, що це кошти, які передані ним ОСОБА_5 на оплату договору купівлі продажу від 20.02.2009 року в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що заяви ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності, що подані на стадії апеляційного провадження не підлягають до задоволення, виходячи із слідуючого.

Відповідно до ч. З ст. 208 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду.

За змістом ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що відповідно до ч. З ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. При цьому йдеться про винесення рішення судом першої інстанції, оскільки саме ухваленням ним свого рішення закінчується судовий розгляд спору (ч. З ст. 208 ЦПК України).

Оскільки у матеріалах справи відсутні заяви ОСОБА_5, що подані до суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин позовної давності, то суд апеляційної інстанції, з дотриманням вказаних норм матеріального права не може застосувати позовну давність за поданими відповідачем до суду апеляційної інстанції заявами.

Посилання заявника на те, що у зв'язку із заочним розглядом справи він був позбавлений можливості подати до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції дотримався передбаченого ст. ст. 74, 75 ЦПК України порядку повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Справа: №22ц/792/718/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 2, 5