Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/778/242/15 Головуючий у 1-й інстанції: Колесник С.Г. Суддя-доповідач: Поляков О.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору відчуження земельної ділянки та дачного будинку, -

ВСТАНОВИЛА :

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору відчуження земельної ділянки та дачного будинку.

В обґрунтування позову зазначала, що 07.08.1959 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, з яким проживала однією сім'єю до його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

За час спільного проживання вони придбали земельну ділянку в дачному кооперативі "Гіпроелектро" та побудували на ній будинок.

Приблизно у 2004 році вони продали свою земельну ділянку з будинком, а натомість придбали земельну ділянку АДРЕСА_1 та будинок, що був на ній розташований.

В 2013 році ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право власності на дачний будинок, який розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Після смерті чоловіка їй стало відомо, що за ОСОБА_8 право власності на зазначену земельну ділянку та дачний будинок не зареєстровано, а власником є їхня онука - відповідач по справі ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу від 30.09.2013 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Вважає, вказані договори таким, що повинні бути визнані недійсними, оскільки при укладанні вказаних договорів не було отримано її згоди на відчуження спільно набутого майна.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 від 30.09.2013 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4; визнати недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку,щонаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 30.09.2013 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задолвенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 07.08.1959 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладений шлюб, зареєстрований Святіловським СельЗАГС Градижского району Полтавської області

Рішенням Орджонікідзеського народного суду м. Запоріжжя від 21.12.1972 року шлюб між ними розірваний.

Актовий запис про державну реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_8 №86 виконаний 18.09.2013 року.

Суд першої інстанції вірно визначився , що у відповідності до ст.44 КпШС УРСР, яка була чинна на момент прийняття рішення від 21.12.1972 р. шлюб позивача з ОСОБА_8 не був припиненим.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

Згідно договору купівлі-продажу дачного будинку від 30.09.2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1689. ОСОБА_4 придбала дачний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 47,3 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.09.2013 року, укладеного між мною та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1690, ОСОБА_4 придбала земельну ділянку , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер :04:043:0115.

В обґрунтування позовних вимог при зверненні до суду позивачка зазначила , що зазначені дачний будинок і земельна ділянка на час їх відчуження відповідачці, були об'єктом сумісної власності подружжя, тобто її та ОСОБА_8.

Суд першої інстанції розглянувши справу та вірно встановивши характер спірних правовідносин правомірно прийшов до висновку, що правова позиція апелянта не ґрунтується на вимогах закону та проти ричить матеріалам справи.

Так згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради за № 106/46 від 25.03.2004 року "Про передачу у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1, передачу у власність та в оренду земельних ділянок членам дачно-будівельного товариства для дачного будівництва" передано членам дачно-будівельного товариства "Гіпроелектро", згідно з додатком, у власність земельні ділянки загальною площею 2,4181 га (землі, які використовуються для відпочинку) по АДРЕСА_1 для дачного будівництва за рахунок земель Запорізької міської ради.

Відповідно до додатку до рішення виконавчого комітету ЗМР від 25.03.2004 року № 106/46 ОСОБА_8 як члену кооперативу передано у власність земельну ділянку за № 7, площею 0,0450 га.

Пунктом 18-2 постанови Верховного Суду України від 16.04.2004 року за № 7 " Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" передбачено, що відповідно до положень ст..81,116 Земельного Кодексу України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Отже земельна ділянка ,набута ОСОБА_8 шляхом безоплатної приватизації у період шлюбу, є його особистим майном, не є об'єктом спільної сумісної власності позивачки та померлого ОСОБА_8 і не підлягає поділу, і саме к такому висновку прийшов районний суд при розгляді справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N11, від 21 грудня 2007 року не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Так за матеріалами справи ,відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.07.2004 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_10, ОСОБА_8 продав земельну ділянку АДРЕСА_2. площею 0,0450 га за 22923 грн. Вказаний договір посвідчений ОСОБА_11, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 26.07.2004 року за р № 1056.

Згідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.07.2004 року, укладеного між ОСОБА_12, який діє від імені ОСОБА_13, ОСОБА_8 купив земельну ділянку АДРЕСА_1. площею 0,0459 га за 23381 грн. Вказаний договір посвідчений ОСОБА_11, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 26.07.2004 року за р № 1058.

Суд першої інстанції обґрунтовано визначився, що після продажу своєї одноосібної власності - земельної ділянки АДРЕСА_2, ОСОБА_8 в той же день за гроші, вилучені від продажу земельної ділянки, купив земельну ділянку АДРЕСА_1 (спірна земельна ділянка), бо вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені в один день про що свідчить реєстрований номер договорів №№ 1056 та 1058, із незначною різницею в розмірі земельних ділянок 0,0450 га та 0,0459 га та їх вартості в 458 гривень, а тому це не є об'єктом спільної власності подружжя .

Також вірно районним судом зроблені правові висновки щодо спірного дачного будинку, відносно того ,що він не був придбаний чи збудований під час перебування в шлюбі з позивачкою ОСОБА_8, так як згідно технічного паспорту до спірного дачного будинку він збудований в 1987 році, а також всі прибудинкові помешкання до нього теж забудовані 1987 році, окрім душу, який має 2006 рік забудівлі, і це свідчить про те, що цей спірний дачний будинок перейшов до ОСОБА_8 разом з спірною земельною ділянкою, при її придбанні за договором купівлі-продажу. Так як дачний будинок не був оформлений на момент купівлі спірної земельної ділянки ОСОБА_8, відносно нього не укладався окремий договір купівлі-продажу.

Станом на 2004 рік користувачем будинку була попередній власник земельної ділянки ОСОБА_13, вказаний дачний будинок був оформлений ОСОБА_8 самостійно, окремо від позивачки тільки в 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно та заявою про передачу дачного будинку у власність.

Суд першої інстанції ,у відповідності до вимог закону правильно прийшов до висновку, що спірні земельна ділянка та дачний будинок не були об"єктами спільної власності подружжя, а тому згоди дружини - позивачки ОСОБА_3 на їх укладання не потребувалось, підстав для визнання їх недійсними через невідповідність сімейному кодексу не має , і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову .

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року у цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: