Справа № 669/1245/14-ц
Провадження № 2/669/6/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року смт.Білогір'я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Давидюка О.І.

при секретарі Дем'янюк Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білогір'я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 20387,60 грн., з яких на відшкодування майнової шкоди в сумі 18687,60 грн. та моральної шкоди в сумі 1700 грн., завданих їй внаслідок знищення майна.

В обгрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 червня 2014 року їй на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, яка розташована на території Кур'янківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, на якій восени 2013 року нею був посіяний озимий ячмінь. Однак, відповідач ОСОБА_3 весною 2014 року без будь-якого дозволу захватив належну їй земельну ділянку, самовільно перекультивував сходи ячменю, який вона посіяла, та посіяв зерно пшениці, урожай з якої зібрав 29 липня 2014 року для власних потреб.

Зазначає, що внаслідок незаконних дій відповідача їй була заподіяна матеріальна шкода, пов'язана з упущеною вигодою (доходом), в сумі 18687,60 грн., яку вона могла б отримати з 2 га посіву озимого ячменю у випадку його урожайності 52,2 цнт. з 1 га та його продажу за ціною 179 грн. за 1 цнт.

Крім того, позивач ОСОБА_1 вказує, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 їй також заподіяно моральної шкоди, яка виразилася в негативних емоціях та переживаннях, порушенні звичного для неї способу життя та докладанні додаткових зусиль, направлених на захист своїх прав в різних державних органах, а тому моральну шкоду оцінює в 1700 грн.

23 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1 подала письмову заяву про збільшення позовних вимог, а саме в зв'язку із збільшенням закупівельної ціни ячменю, яка станом на 20 грудня 2014 року складає 250 грн., просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 26000 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. (а.с. 74).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, пояснила, що у вересні 2013 року спільно з братом ОСОБА_2 на належній їй земельній ділянці площею 2 га засіяли вручну по стерні близько 15 мішків озимого ячменю по 220 грн./цнт. та здискували трактором, але через деякий час, коли приїхала на сусідню земельну ділянку викопувати картоплю, то побачила, що посіяний нею ячмінь переораний, а натомість засіяне зерно пшениці. Зазначила, що так як відповідно до судового рішення від 24 грудня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 червня 2014 року саме вона є власником земельної ділянки, а тому, дізнавшись, що посіяний нею ячмінь переорав саме ОСОБА_3, звернулася за захистом в контролюючі та правоохоронні органи Білогірського району. Вказала, що після складення акту комісії від 11 липня 2014 року, вона найняла комбайн, яким частково здійснила обмолот пшениці, яку посіяв відповідач по її ячменеві, на площі близько 0,25 га, але скільки було намолочено нею пшениці не пам'ятає. В подальшому, 29 липня 2014 року обмолот решти площі вирощеного урожаю на її земельній ділянці без її згоди здійснив комбайном відповідач ОСОБА_3, чим завдав їй матеріальної та моральної шкоди.

Представник позивача за довіреністю - ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги своєї довірительки також підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судових засіданнях, які відбулися 17 та 23 грудня 2014 року, позовних вимог не визнав, подав письмове заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Крім того, пояснив, що саме він з 2010 року згідно державного акта на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9013 га, яка розташована на території Кур'янківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, на якій восени 2013 року, після попереднього письмового роз'яснення відділу Держземагенства у Білогірському районі, посіяв озиму пшеницю. Вказав, що перед посівом ним пшениці земельна ділянка позивачем ОСОБА_1 озимим ячменем засіяна не була, а всього-на-всього по стерні зійшли сходи з обсипаного минулорічного ячменю та росли бур'яни. Пояснив, що в липні 2014 року урожай з його пшениці частково зібрала позивач ОСОБА_1, а решту пшениці зібрав він після втручання працівників міліції.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 в судових засіданнях, які відбулися 17 та 23 грудня 2014 року, позовних вимог також не визнав, пояснивши, що таким чином позивач намагається безпідставно стягнути з його довірителя грошові кошти. Крім того, заперечуючи сам факт посіву позивачем ОСОБА_1 зерна ячменю, представник посилається на те, що остання не мала права використовувати спірну земельну ділянку за призначенням восени 2013 року, так як судове рішення про визнання за нею права на земельну ділянку набрало законної сили лише 08 січня 2014 року, а державна реєстрація права власності на земельну ділянку була здійснена позивачем лише 27 червня 2014 року. Також, зазначив, що його довіритель, використовуючи земельну ділянку за призначенням шляхом посіву пшениці, керувався наявним у нього державним актом на право власності на земельну ділянку та письмовим роз'ясненням відділу Держземагенства у Білогірському районі від 27 квітня 2013 року про те, що вказаний документ є дійсним. Крім того, просив визнати недопустимим доказом акт комісії від 11 липня 2014 року, оскільки на його думку, він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. З цих підстав просив позов залишити без задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, у відповідності до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вищезазначених положень цивільно-процесуального законодавства, суд позбавлений можливості в збиранні доказів з власної ініціативи, а розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Судом встановлено, що згідно рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 08 січня 2014 року, за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті брата ОСОБА_5 визнано право на земельну ділянку площею 2,0 га, що знаходиться на території Кур'янківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області (а.с. 15-19, 124-126).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 червня 2014 року № 23573463 слідує, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, яка розташована на території Кур'янківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, з кадастровим номером :04:002:0131, дата державної реєстрації земельної ділянки - 23 червня 2014 року (а.с. 6).

На підставі розпорядження Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області від 05 лютого 2010 року № 28/2010-р відповідачу ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,9013 га, яка розташована на території Кур'янківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, та видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ № 841106 з кадастровим номером :04:002:0043 (а.с. 85-86).

З пояснень сторін, а також допитаних в судовому засіданні в якості свідків начальника відділу Держземагенства у Білогірському районі ОСОБА_6, голови Кур'янківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області ОСОБА_7 встановлено, що земельна ділянка площею 2 га, власником якої на даний час є позивач ОСОБА_1, та земельна ділянка площею 1,9013 га, яка визначена оригіналом державного акта на право власності на земельну ділянку ЯИ № 841106, що був пред'явлений відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні, знаходиться в межах одного й того ж кадастрового кварталу с.Кур'янки Білогірського району Хмельницької області.

При цьому, встановлено, що рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 19 серпня 2010 року, яке набрало законної сили 15 листопада 2010 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Кур'янківської сільської ради Білогірського району, Білогірської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ПМП «Інвентарпроект», виданий на ім'я ОСОБА_3 державний акт про право власності серії ЯИ № 841106 на земельну ділянку площею 1,9013 га визнаний недійсним (а.с. 22-25).

Разом з тим, незважаючи на наявність вищевказаного судового рішення, яке в силу ст. 14 ЦПК України є обов'язковим, зокрема, для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, відділ Держземагенства у Білогірському районі Хмельницької області листом від 27 квітня 2013 року за № 05-935/2013 повідомив відповідача ОСОБА_3 про те, що державний акт про право власності серії ЯИ № 841106 на земельну ділянку площею 1,9013 га є дійсним (а.с. 87).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 стверджує, що у вересні 2013 року нею на вищевказаній земельній ділянці був посіяний озимий ячмінь, а відповідач ОСОБА_3, заперечуючи цей факт, стверджує, що саме ним у вересні 2013 року на даній земельній ділянці було посіяно озиму пшеницю.

Із оглянутих та досліджених в судовому засіданні матеріалів перевірки, які надані Білогірським РВ УМВС України в Хмельницькій області від 28 листопада 2014 року № 1/6308, встановлено, що 29 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 зверталася до Білогірського РВ УМВС України в Хмельницькій області із заявою про те, що на її земельній ділянці, яка розташована в с.Кур'янки Білогірського району Хмельницької області, невідомі особи здійснюють обмолот її пшениці (а.с. 44, 90-93).

Крім того, із ухвали слідчого судді Білогірського районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2014 року в справі № 669/942/14-к вбачається, що відповідач ОСОБА_3 також звертався до Білогірського РВ УМВС України в Хмельницькій області із заявою про відкрите викрадення позивачем ОСОБА_1 24 липня 2014 року його майна (обмолот належного йому посіву пшениці на земельній ділянці площею 1,9013 га (а.с. 26).

Суд не бере до уваги показання свідка сторони позивача - ОСОБА_8, який в судовому засіданні показав, що на замовлення позивача ОСОБА_1 у вечірню пору у вересні 2013 року дискував трактором Т-150 земельну ділянку останньої, на якій по стерні було попередньо розсіяне зерно ячменю, так як в судовому засіданні встановлено, що вказаний свідок перебуває в родинних відносинах з позивачем та її представником, а саме є їхнім двоюрідним племінником, позивач ОСОБА_1 є йому хресною матір'ю. Крім того, встановлено, що свідок ОСОБА_8 раніше, за згодою позивача ОСОБА_1, використовував вказану земельну ділянку для власних сільськогосподарських потреб.

Також суд не бере до уваги показання свідка сторони відповідача - ОСОБА_9, який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_8, використовуючи земельну ділянку позивача ОСОБА_1, влітку 2013 року зібрав свій засіяний ячмінь, а згодом у вересні цього ж року лише здискував трактором стерню, але жодного посіву нового ячменю на вказаній ділянці не було, оскільки в судовому засіданні встановлено, що вказаний свідок перебуває в родинних відносинах з відповідачем, а саме є його племінником.

Показання ж в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зводяться лише до відомого факту про те, що відповідач ОСОБА_3 восени 2013 року засіяв на земельній ділянці зерно пшениці та частково його зібрав 29 липня 2014 року, оскільки попереднього 24 липня 2014 року частину урожаю пшениці зібрала позивач ОСОБА_1, що не заперечується самими сторонами в судовому засіданні.

Вирішуючи питання допустимості доказу, яким, на думку позивача, є акт від 11 липня 2014 року, а сторона відповідача вважає, що він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, то суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7, розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Згідно ж п. 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Так, із даних акта від 11 липня 2014 року, складеного комісією в складі начальника відділу Держземагенства у Білогірському районі ОСОБА_6, державного інспектора сільського господарства в Хмельницькій області ОСОБА_13 та головного спеціаліста відділу обліку, аналізу та економічного прогнозування управління агропромислового розвитку Білогірської районної державної адміністрації ОСОБА_14 в присутності власника земельної ділянки ОСОБА_1, лише слідує, що «на земельній ділянці кадастровий номер :04:002:0131, яка посвідчена витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕА 398537 площею 2 га проведено посів пшениці, в посіві виявлено значну кількість озимого ячменю. Було виявлено, що озимий ячмінь з даної ділянки видалявся способом виривання» (а.с. 9).

Із змісту самого акта від 11 липня 2014, листа Білогірської РДА від 29 грудня 2014 року № 11/58-58 (а.с. 122) та з показань допитаних в судовому засіданні в якості свідків начальника відділу Держземагенства у Білогірському районі ОСОБА_6 та головного спеціаліста відділу обліку, аналізу та економічного прогнозування управління агропромислового розвитку Білогірської районної державної адміністрації ОСОБА_14, які були в складі комісії, встановлено, що вказаний акт складався лише за усною вказівкою першого заступника голови Білогірської районної державної адміністрації, жодного письмового розпорядження на створення комісії не було, акт не затверджувався та не реєструвався по вхідній кореспонденції, ймовірний розмір збитків комісією не встановлювався, припис про виявленні порушення не складався, відповідача ОСОБА_3 із змістом акта не ознайомлено та до юридичної відповідальності за самовільне захоплення земельної ділянки притягнуто не було.

Таким чином, суд вважає, що складений акт від 11 липня 2014 року не в повній мірі відповідає вимогам законодавства, а відтак його дані в силу положень ст. 59 ЦПК України не можуть братися до уваги судом.

Також, начальник відділу Держземагенства у Білогірському районі ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що позивач ОСОБА_1 в силу ст. 125 Земельного кодексу України не мала права приступати до використання земельної ділянки за призначенням до моменту державної реєстрації права власності на неї, оскільки рішення суду про визнання за нею права на земельну ділянку винесено в грудні 2013 року та право власності зареєстровано лише 23 червня 2014 року.

Позивачем ОСОБА_1 інших доказів, які б свідчили про посів нею у вересні 2013 року озимого ячменю на земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, яка розташована на території Кур'янківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області і на той час не перебувала в її власності, а входила в обсяг спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_5, суду не надано та в судове засідання не представлено.

Також, позивачем ОСОБА_1 не надано доказів про розмір ймовірних збитків від посіву відповідачем земельної ділянки пшеницею, оскільки в судовому засіданні, крім того, встановлено, що 23 липня 2014 року позивачем частково обмолочено та зібрано на земельній ділянці урожай з посіяної відповідачем ОСОБА_3 пшениці, доказів про упущену вигоду з врахування отриманого доходу від частково зібраної пшениці не наведено та в судове засідання не представлено.

Таким чином, враховуючи, що суд, розглядаючи справу в порядку позовного провадження, позбавлений з власної ініціативи збирати докази і на виконання вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та процесуальним правам сторін, а також те, що позивач ОСОБА_1 в супереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають за їх недоведеністю.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області через Білогірський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. І. Давидюк