Справа № 199/7452/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13 січня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

за участі секретаря Голубніченко В.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування спільною земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення порядку користування спільною земельною ділянкою, в обґрунтування позову посилаючись на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 18.04.1982 позивачка купила 38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Інша частина вказаного домоволодіння належить відповідачці ОСОБА_5 При домоволодінні наявна земельна ділянка площею 1018 кв.м. З приводу користування земельною ділянкою відповідач постійно влаштовує скандали.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 1982 року було визначено право користування земельною ділянкою, згідно другого варіанту додаткової схеми від 03.08.1982 висновку технічної експертизи, а саме було виділено в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 347 кв.м., відповідачу - 619 кв.м. Земельна ділянка площею 52 кв.м. залишилася в загальному користуванні сторін.

На теперішній час земельна ділянка площею 459 кв.м. на праві власності належить позивачу, а земельна ділянка площею 588 кв.м. відповідачу.

В державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, яка належить позивачу була врахована загальна територія земельної ділянки площею 28 кв.м. для обслуговування споруд сусідки ОСОБА_5, однак в акті відповідача вказана територія для обслуговування споруд позивача не зазначена. У зв'язку з цим відповідач не дозволяє позивачу користуватися загальною земельною ділянкою. Таким чином, позивач просить встановити порядок користування земельною ділянкою площею 52 кв.м. розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_1 (земельної ділянки 24 кв.м. для обслуговування будівель зі сторони ОСОБА_5), згідно з висновком технічної експертизи Міськінвентарбюро та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні надала пояснення аналогічні зміст позовних вимог, на задоволенні позову наполягала.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити, підтримали надані суду письмові заперечення.

Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 1982 року визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1, згідно другого варіанту додаткової схеми від 03.08.1982 року, та виділено в користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 347 кв.м., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 - 619 кв.м., земельну ділянку площею 52 кв.м. залишено в загальному користуванні (а.с.6).

ОСОБА_1 належить 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 29 червня 1992 року (а.с.4).

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 20.03.1992 № 172/4 ОСОБА_1 була виділена земельна ділянка площею 64 кв.м. по АДРЕСА_1 в рахунок відчуження земельної ділянки АДРЕСА_2 (а.с.13).

За змістом статті 6 ЗК України (в редакції 1990 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Частиною 5 статті 17 ЗК України (в редакції 1990 року) встановлено, що передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, в тому числі, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно ч.1 ст.23 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 18.11.1999 № 2539 ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0588 га по АДРЕСА_1 (а.с.11,83-84).

На підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 17.12.1998 № 2481 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0459 га по АДРЕСА_1 (а.с.46,78-82).

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами по справі, що на час звернення до суду, після реалізації ОСОБА_1 та ОСОБА_5 свого права на приватизацію земельної ділянки, земельна ділянка площею 52 кв.м., яка була залишена в загальному користуванні рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 1982 року, була передана сторонам у власність. Доказів передачі земельної ділянки площею 52 кв.м. у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_5, суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не доведено чи передавалася будь-яка частина земельної ділянки в загальне користування сторін після приватизації ОСОБА_1 та ОСОБА_5 земельних ділянок, її розмір, конфігурація, де вона розташована, а тому суд приходить до висновку про відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_5 про визначення порядку користування спільною земельною ділянкою - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 16 січня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець