АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/99/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівОхріменко Н. І. , Захарової А. Ф.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила визнати за нею та відповідачем право власності на ? частину спільного майна - коштів у сумі 17885,00 грн. за кожним та стягнути з відповідача на її користь ? частину спільного майна - кошти в сумі 17885,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час спільного проживання із відповідачем вони виростили та зібрали у 2013 році на земельній ділянці, яка належить відповідачу, насіння соняшника у кількості 10220,00 кг. Відповідач надав позивачці розписку про зобов'язання розподілити з нею кошти, отримані від продажу цього насіння. У подальшому відповідач за допомогою осіб, найнятих позивачкою, відвантажив та продав зазначене насіння за 35770,00 грн., тобто по 3500,00 грн. за тону, однак половину отриманих коштів відмовився віддати позивачці, що й стало фактичною підставою для звернення із даним позовом до суду.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що кошти, отримані відповідачем від реалізації насіння соняшника у кількості 10220,00 кг., вирощеного у період перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя і кожен з них має право на ? частину цих коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів , виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що у період часу з 06.03.1997 по 15.05.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, при цьому, спільно проживали та вели спільне господарство до 15.10.2013 року. Указана обставина ніким не оспорюється.

З матеріалів даної справи та доказів по ній вбачається той факт що відповідач на своїй земельній ділянці (паєві) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1020 га (а.с.23) та на аналогійній земельній ділянці (паєві), яка належить його матері, що розташовані на території Колодистенської сільської ради Уманського р-ну, у 2013 році вирощував разом з позивачкою насіння соняшника.

Заперечення відповідача ОСОБА_8 проти того, що врожай насіння соняшника отриманий ним у 2013 році з указаних вище земельних ділянок є його особистою приватною власністю та його матері в силу ст. 58 СК України є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать доказам по справі , виходячи з наступного .

Відповідно до вимог ч.2 ст.63 СК України вбачається, що якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки сторони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство до 15.10.2013 року, позивачка ОСОБА_7 працювала з 14.04.2003 року по даний час на посаді бухгалтера в КП «Колодистенський сількомунгосп» та отримує відповідну заробітну плату, яку витрачала на потреби своєї з ОСОБА_8 сім»ї, належних доказів, які б спростовували дану обставину сторонами не надано, тому колегія вважає, що суд першої інтанції прийшов до вірного висновку , визнавши спірне майно - насіння соняшника об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; ч. 2 ст. 61 СК України - об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; ч.1 ст.69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; ч.1 ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно накладної №027 від 09.04.2014 позивачу відпущено 10220,00 кг насіння соняшника. Саме з вартості такої кількості насіння виходив суд першої інстанції при розрахунку коштів, які належать сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, оскільки належних та допустимих доказів, які б заперечували вказаний факт сторонами не надано.

На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що поділу між сторонами у справі як об'єкт спільної сумісної власності підлягають кошти, отримані від продажу зерна соняшника у кількості 10220,00 кг кг, вирощеного у період перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі.

Колегія суддів оцінює критично апеляційні доводи про те, що спосіб захисту права позивача є помилковим з посиланням на положення ст. 71 СК України про можливість поділу в натурі спільного майна подружжя, оскільки наразі це майно (насіння соняшника) відсутнє, наявні лише кошти, отримані від його продажу.

Таким чином не суперечитиме закону передання у натурі усього майна лише одному з подружжя з присудженням другому з подружжя грошової компенсації вартості його частки. Варто зауважити, що ч. 4 даної статті встановлює, що присудження компенсації одному з подружжя допускається лише за його згодою, що й має місце у даному випадку з огляду на предмет позовних вимог про стягнення коштів.

Згідно розписки відповідача ОСОБА_8 від 12.11.2013 (а.с.6) вбачається, що останній взяв на себе обов'язок продати соняшник, вирощений разом з позивачкою, разом з нею, оскільки частина грошей належить позивачці. Згідно розписки позивачки від 12.11.2013 (а.с.25), складеної о 16.50 год., вона отримала від відповідача кошти за спільно нажиті майно і техніку, претензій до нього не має.

З пояснень, наданих суду відповідачем ОСОБА_8 вбачається , що розписку про сумісний продаж насіння він склав та надав позивачці вранці 12.11.2013 року в присутності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , без наміру насправді вчиняти вказані в розписці дії, оскільки коштів для здійснення розрахунку з ОСОБА_7 в нього на той час не було. Визначивши на свій розсуд суму коштів, яку він планував віддати позивачці за соняшник , він їх позичив та віддав ОСОБА_7 лише ввечері того ж дня, внаслідок чого і була ним отримана від позивачки розписка, під час складенні якої були присутні ті ж самі свідки.

Дані покази відповідача повністю спростовуються показами свідків, зокрема свідка ОСОБА_11, яка пояснила суду про те, що вона була присутня при складенні сторонами обох розписок , які складалися при ній одночасно. На розписці, в якій зафіксовано факт передачі коштів, вона ставила свій підпис, інша розписка щодо спільного продажу сторонами насіння була складена з саме тих підстав, що кошти за насіння соняшника ОСОБА_8 фактично не передавалися, оскільки сторони не встигли в той момент продати зібраний ними восени 2013 року врожай соняшника.

Апеляційні доводи про неналежну правову природу розписки відповідача про зобов'язання розподілити між сторонами у справі кошти, отримані від продажу насіння, як підставу для задоволення позову у даній справі, з урахуванням наведених вище висновків суду про те, що ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя, колегія суддів відхиляє так як правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Отже з розписки відповідача від 12.11.2013 вбачається виникнення у нього відповідного обов'язку. При цьому колегія суддів враховує, що кількість та вартість проданого насіння підтверджується іншими матеріалами справи, зокрема, вищевказаними державними актами про право власності на землю та довідкою про урожайність соняшника.

Розписка позивачки від 12.11.2013 про відсутність матеріальних претензій до відповідача не виключає виникнення обов'язку в останнього щодо поділу між сторонами у справі коштів, отриманих від продажу спільного насіння соняшника, згідно його розписки від 12.11.2013.

Факт продажу насіння, який відбувся 09.04.2014 року за участю обох ОСОБА_8 підтверджується також і показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які пояснили суду, що вони особисто приймали участь у навантаженні насіння соняшника та його одночасного продажу скупнику сільгосппродукції за ціною 3550 грн.

Згідно листа Уманського управління агропромислового розвитку Уманської РДА №Г-15/01-18 від 16.10.2014 (а.с.48) середня урожайність соняшника за 2013 рік по господарствах населення склала 30,1 ц/га.

Як слідує з інформації управління статистики в Уманському районі щодо середньої вартості насіння соняшника у квітні 2014 року, доводів сторін та показань свідка ОСОБА_13, вартість тони насіння соняшника на момент його продажу відповідачем складала 3550,00 грн.

Таким чином доводи позивачки щодо загальної вартості та кількості проданого ними з ОСОБА_8 у 09.04.2014 року знайшли своє підтвердження належними доказами по справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірними апеляційні доводи про те, що суд необґрунтовано вирішив стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн.

Так згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 23.10.2014 позивачка сплатила зазначену суму адвокату ОСОБА_14 згідно угоди про надання правової допомоги. Однак суду не надано доказів вчинення цим адвокатом для позивачки конкретних дій щодо надання правової допомоги.

Пленумом ВССУ у п.п.47, 48 Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» надано судам роз'яснення про те, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до положень ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації таких витрат у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Наразі ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. 40% від цієї суми складає 487,20 грн.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки з матеріалів справи слідує, що адвокат ОСОБА_14 представляв інтереси позивачки у судових засіданнях від 24.09.2014, 16.10.2014 та 23.10.2014, загальна тривалість яких склала 2 год. 35 хв., позивачці, з урахуванням вищевказаних положень ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», слід компенсувати за рахунок відповідача 1266,72 грн.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими та правильності вищевказаних висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного вище колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.10.2014 в частині вирішення питання про відшкодування позивачці за рахунок відповідача витрат на правову допомогу, виходячи з того, що матеріалами справи підтверджується надання адвокатом ОСОБА_14 позивачці правової допомоги на суму 1266,72 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, - змінити в частині стягнення суми витрат на правову допомогу, яка компенсується позивачці за рахунок відповідача.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 витрат на правову допомогу у сумі 1266,72 грн.

У решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :