Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2169/14-ц Головуючий у 1-й інст. Ольшевська Н. В.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2014 року, -

встановила:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 07.05.2008 року в сумі 21713,6 грн.. Зазначало, що 07 травня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір із встановленням кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 3000 грн.. Позичальник умови кредитного договору тривалий час не виконував і станом на 16.03.2014 року виникла вказана заборгованість.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом в сумі 21713,6 грн. та судові витрати в сумі 243,6 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд розглянув справу без належного повідомлення його про час та місце судового розгляду, чим позбавив можливості заявити про застосування строків позовної давності. Вважає, що нараховані штрафні санкції не передбачені договором, а долучені Умови він не підписував і з ними не ознайомлювався.

Розглянувши справу, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення заборгованості за період з 23 листопада 2013 року по 16 березня 2014 року з таких підстав.

Судом встановлено, що 07.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кошти в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 24,00% річних на суму залишку заборгованості.

Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.14) визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк.

Умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконував і станом на 16.03.2014 року утворилася заборгованість в сумі 21713,6 грн., з яких : 2459,01 грн. заборгованість за кредитом, 10814,42 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6930 грн. комісії за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1010,17 грн. штраф (процентна складова) (а.с.5-8).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини, які не виконуються відповідачем, а тому заборгованість підлягає стягненню.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно із ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом вірно визначено правовідносини, що виникли між сторонами та наявність заборгованості, о

днак не було враховано, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося у березні 2014 року з аналогічними вимогами по стягненню суми заборгованості станом на 22 листопада 2013 року і справа перебувала на розгляді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, який рішенням від 4 червня 2014 року позов вирішив та стягнув кошти в сумі 20563,49 грн.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10.06.2015 року вищевказане рішення скасовано і ухвалено нове про відмову у задоволенні вимог за пропуском строку позовної давності.

З урахуванням наявності судового рішення, яке набрало законної сили, в частині вирішених вимог, ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16.06.2015 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2014 року скасовано в частині стягнення заборгованості станом на 22 листопада 2013 року в сумі 20563,49 грн., з яких : 2459,01 грн. тіла кредиту, 10139,08 грн. заборгованості по процентам, 6510 грн. комісійних нарахувань, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 955,4 грн. штрафу (процентна складова) та закрито провадження на підставі ст.ст.205 ч.1 п.2 та 310 ЦПК України, а тому у подальшому справа переглядається відносно вимог про стягнення заборгованості за період з 23 листопада 2013 року по 16 березня 2014 року, що складається із : заборгованості по процентам в сумі 675,34 грн., заборгованості по комісії в сумі 420 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 54,77 грн., а всього на суму 1150,11 грн..

Апелянт просить застосувати строк позовної давності, заяву щодо якого він не міг подати до суду першої інстанції у звязку неповідомленням його про розгляд справи 27.06.2014 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховним Судом України викладено правову позицію з питань обчислення строків позовної давності та встановлення різних видів цивільно-правової відповідальності у справі № 6-116цс13, де зазначено, що оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку (ч.1 ст.264 ЦК України).

Згідно заяви ОСОБА_2 (а.с.9) останній погодився, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлення з вказаними документами ОСОБА_2 засвідчив своїм підписом.

У вказаній заяві визначено розмір кредитного ліміту в сумі 3000 грн., базову відсоткову ставку за кредитним лімітом 2% на місяць, тобто 24% на рік, та з нарахуванням комісії у розмірі 3,5 %.

Порядок нарахування процентів та наслідки невиконання умов договору визначено у п.8.6 розділу І та п.5.5 розділу ІІ Умов.

Термін дії кредитного ліміту повязано із терміном дії платіжної картки (а.с.15).

Крім того, пунктом 5.4 Умов встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Тобто, термін остаточного виконання зобовязання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки, а строк звернення до суду повинен обчислюватися по кожному простроченому щомісячному платежу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10.06.2015 року встановлено, що строк дії картки, виданої ОСОБА_2, закінчився у червні 2010 року і нової картки банк йому не видавав, а тому суд прийшов до висновку про пропуск строку звернення до суду з урахуванням вимог п.5.4 Правил.

Отже, строк звернення до суду був пропущений банком станом на березень 2014 року, а тому є пропущеним і станом на 07 квітня 2014 року.

Доказів про вчинення боржником у період з червня 2010 року будь-яких дій, що свідчать про визнання ним свого боргу (сплата будь-якого платежу, надання банку письмової заяви про визнання боргу тощо), як і доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності, позивачем не надано, а тому відсутні підстави для переривання перебігу позовної давності та визнання поважними причин її пропущення відповідно до ст.ст.264, 267 ЦК України.

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.10, 11, 74, 76, 158 ЦПК України розглянув справу без належного повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду (а.с.31-32), не зясував всі обставини справи (строк видачі кредиту, термін дії картки, дотримання строку позовної давності, наявність підстав для його застосування або визнання поважною причину його пропуску), не розяснив відповідачу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та ухвалив рішення не у заочному порядку, чим позбавив останнього можливості скористатися своїм право на подачу заяви про застосування строків позовної давності у суді першої інстанції, внаслідок чого відповідачем подано таку заяву в апеляційній скарзі.

Цивільними процесуальними нормами, що втратили чинність з 01.09.2005 року, було передбачено повернення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції у звязку із розглядом справи за відсутності будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не повідомлених про час і місце судового засідання, яка надавала можливість стороні у справі, що не була належним чином повідомлена, захистити свої права у суді першої інстанції до ухвалення судом рішення.

На даний час апеляційний суд позбавлений такої можливості.

Аналізуючи вказані норми, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не може прийняти заяву про застосування строків позовної давності у разі забезпечення судом першої інстанції можливості відповідачу подати таку заяву, тобто дотримання судом норм процесуального законодавства щодо своєчасного повідомлення сторони у спорі про час та місце розгляду справи (ч.1 ст.158 ЦПК України).

Враховуючи вимоги ч.1 ст.304 ЦПК України, яка визначає розгляд справи апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, а також наявність підстав для скасування судового рішення у звязку із неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та незастосування норм матеріального права, з метою захисту прав відповідача, колегія суддів приходить до висновку про можливість прийняття його заяви про застосування строку позовної давності під час апеляційного розгляду справи. Аналогічної думки притримується і Пленум Вищого господарського суду України у абз.2 п. 2.1 постанови № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» де зазначено, що у суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 1150,11 грн. за період з 23 листопада 2013 року по 16 березня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2014 року скасувати в частині вимог щодо яких провадження не закрито та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.05.2008 року в сумі 1150,11 грн., що виникла за період з 23 листопада 2013 року по 16 березня 2014 року, за спливом строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Судді