АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21.02.2013 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Свої вимоги мотивував тим, що 16.06.2011 ним було надано у борг ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 518277,50 (п'ятсот вісімнадцять тисяч двісті сімдесят сім) гривень, що еквівалентно 65000 доларів США, що підтверджується договором позики, за якою відповідач зобов'язався повернути надані грошові кошти у строк до 16.11.2011. Відповідач надані грошові кошти у встановлений строк не повернув, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 519512, 50 грн., що станом на 25.05.2012 еквівалентно 65000 доларів СІІІА та судові витрати по справі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.02.2013 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 519512,50 грн. та судові витрати у розмірі 3219, 00 грн.

Справа № 756/14437/14-ц
№ апеляційного провадження 22-ц/796/2061/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Відповідач, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не дослідив докази та не встановив обставини, які мають значення для справи. Зокрема, відповідач вказує на те, що належним відповідачем у справі потрібно вважати ЖБК «Зазим'є», оскільки саме для них він брав вказані кошти у борг, що підтверджує факт укладення цим підприємством договорів іпотеки з метою забезпечення виконання даного зобов'язання. Крім того, рішеннями Броварського міськрайонного суду Київської області були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а тому вважає, що ОСОБА_2, ймовірно, задовольнив свої вимоги щодо стягнення суми боргу. На підставі викладеного, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Про розгляд справи повідомлялись за адресами наявними в матеріалах справи, проте за даними поштового відділення ОСОБА_2 не проживає, а судова повістка на ім'я представника ОСОБА_5 повернута «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи встановлений законодавчо обов'язок сторін повідомляти суд про зміну місця проживання, а також виходячи з європейських принципів розумності строків розгляду справи колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність сторони позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 16.06.2011 відповідач взяв в борг у позивача 518277,50 (п'ятсот вісімнадцять тисяч двісті сімдесят сім) гривень, що еквівалентно 65000 доларів США строком до 16.11.2011, про що зазначено ними у договорі позики. Позичальник свої зобов'язання перед позикодавцем не виконав в строки та в порядку, що встановлені договором, а тому, керуючись положеннями ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд стягнув з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 519512, 50 грн.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти та ін.) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В порядку ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. А виходячи з положень ст. 545 ч. 3 ЦК України наявність невиконаного грошового зобов'язання відповідача підтверджується наявною у позивача борговою розпискою.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 16.06.2011 сторони уклади договір позики, згідно якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 518277,50 грн., що еквівалентно 65000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання договору, а відповідач зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 16.11.2011 /а.с.21/.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимоги щодо оскарження укладеного між сторонами договору не були заявлені стороною відповідача, в порядку передбаченому ЦПК України.

Таким чином, на момент ухвалення рішення укладений між сторонами правочин, в порядку ст. 204 ЦК України є правомірним, і відповідно, зобов'язання за ним підлягають виконанню.

Відповідачем не заперечується як факт укладення договору, так і факт отримання грошових коштів, а також і факт невиконання своїх договірних зобов'язань. Разом з тим, відповідач зазначає, що грошові кошти одразу були передані у борг ЖБК «Зазим'є», а останній в свою чергу - надав в якості забезпечення позики п'ять земельних ділянок у іпотеку ОСОБА_6

З наведеного вбачається, що відповідач здійснив розпорядження грошовими коштами, які були ним отримані за договором від 16.06.2011. Проте, вказане не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань, оскільки за умовами договору саме відповідач взяв на себе зобов'язання щодо повернення коштів, які і повинен виконувати. Крім того, в силу ст. 520,521 ЦК України, заміна боржника у зобов'язанні може бути здійснена лише за згодою кредитора та у такій самій формі, що і правочин на підставі якого виникло зобов'язання, а матеріали справи не містять даних про вчинення сторонами правочину щодо заміни боржника. Таким чином, посилання відповідача на довідку ЖБК «Зазим'є» № 1/19 від 22.09.2011 /а.с.157/, згідно якої ЖБК зобов'язалось самостійно погасити заборгованість та доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача у справі є необґрунтованими.

Посилання відповідача на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області якими були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та звернуто стягнення на предмет іпотеки, також не можуть бути прийняті до уваги в якості підстав для скасування рішення.

В порядку ст.589 ЦК України, ст.ст. 7,12,33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі. Разом з тим, в силу ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Матеріалами справи підтверджується наявність судових рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, які були укладені в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за договором позики від 16.06.2011. Це рішення Апеляційного суду Київської області від 04.04.2013 по справі №1007/7145/12; рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2012 по справі №1007/7147/2012; рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2012 по справі №1007/10779/2012; рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2013 по справі №1007/10777/2012 /а.с.161-174/. Проте, даних про виконання вказаних рішень суду не надано, а отже підстав для висновку, що вимоги кредитора задоволені за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки на час розгляду справи не має, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому доводи апеляційної скарги щодо ймовірного, задоволення позивачем своїх вимог є безпідставними.

А отже висновки суду першої інстанції щодо наявності невиконаного відповідачем зобов'язання по поверненню суми позики відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про застування до спірних правовідносин положень ст. ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України стороною відповідача не було надано жодних доказів на спростування доводів та доказів наданих позивачем. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема відповідача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21.02.2013- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: