Справа № 336/3686/15-ц
провадження № 2/336/2026/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 червня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Жупанової І.Б. при секретарі Брагіній І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором строкового банківського вкладу «Нові гроші» № 313731/21870/6-14 від 29.07.2014 року в розмірі 40200,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 600,00 грн.

В позові пояснив, що між 29.07.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу з фізичною особою № 313731/21870/6-14, відповідно до умов якого банк відкрив позивачу вкладний рахунок № 2630.1.010641.001 та прийняв для зберігання грошові кошти в національній валюті в сумі 77000, 00 грн. на строк з 29.07.2014 року по 29.01.2015 року з щомісячним нарахуванням та сплатою вкладнику процентів із розрахунку 24 % річних.

Строк депозиту сплинув 29.01.2015 року, але банк в свою чергу обовязки щодо повернення грошових коштів та нарахованих за договором відсотків не виконав в повному обсязі, мотивуючи це відсутністю готівкових коштів в касі банку, що підтверджується відповідями № 2198/1 від 17.03.2015 року та № 9-037120/6550/1 від 10.04.2015 року на заяви позивача від 20.02.2015 року та 07.04.2015 року. Заява від 18.05.2015 року залишилася без відповіді та задоволення.

Таким чином, дії відповідача щодо неповернення позивачеві суми вкладу та нарахованих відсотків за користування грошовими коштами після закінчення строку депозиту та вимоги позивача про повне повернення кошті, є неправомірними.

Згідно виписки по особовому рахунку, наданої відповідачем, сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 18.05.2015 року становить 40200,00 грн.

У судове засідання позивач, його представник не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечували.

У судове засідання представник відповідача не зявивлявся, про день, час та місце розгляду справи був повідомлентй судом належним чином, що підтверджується розписками про отримання судовоих повісток, будь-яких заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, письмових заперечень проти позову не надсилав.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

По справі були призначені судові засідання на 3.06.2015 р., 10.06.2015 р. в які представник відповідача не з'явивляся, надавши заяиу про відкладення розгляду справи в зв'язхку зі знаходженням в іншому судовому засіданні в зазначені дні, про причини неявки в судове засфідання 18.06.2015 р. відповідач суд не повідомив, в зв'язку з чим суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку із наступним.

Судом встановлено, що 29.07.2014 року між банком та позивачем був укладений договір-заява № 313731/21870/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 6 міс. в національній валюті, відповідно до умов якого вкладник вносить, банк приймає грошові в національній валюті на вкладний рахунок № 2630.1.010641.001 у сумі 77000,00 грн. на строк з 29.07.2014 року по 29.01.2015 рік. За час користування коштами вкладу протягом строк, визначеному договором, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 24,00 % річних (а.с. 4).

Дана сума була внесена позивачем на його депозитний рахунок, що підтверджується квитанцією № 1 від 29.07.2014 року (а.с. 5).

Строк договору сплинув 29.01.2015 року, але банк в свою чергу обовязки щодо повернення грошових коштів та нарахованих за договором відсотків не виконав в повному обсязі, мотивуючи це відсутністю готівкових коштів в касі банку, що підтверджується відповідями № 2198/1 від 17.03.2015 року та № 9-037120/6550/1 від 10.04.2015 року (а.с.8, 9) на заяви позивача від 20.02.2015 року та 07.04.2015 року (а.с. 6, 7). Заява від 18.05.2015 року залишилася без відповіді та задоволення (а.с. 10, 11).

Згідно виписки по особовому рахунку, наданої відповідачем, сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 18.05.2015 року становить 40200,00 грн. (а.с.17).

Згідно із ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1060 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)».

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав».

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

В правовій позиції Верховного Суду України, який розглянув справу в порядку ст. 355 ЦПК України, яка викладена в постанові від 25.12.2013 року у справі №6-140цс13, вказано, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Судом встановлено, перевірено доказами, порушення відповідачем цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном- грошовими коштами, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув, тому вимоги в частині стягнення банківського вкладу в розмірі 40200, 00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно ч. 1 ст. 88, ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу.

Данні витрати підтверджені суду належними доказами, та вимоги про їх стягнення задовольняються судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 224, 226 ЦПК України, ст. ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (юридична адреса: м. Київ, вул. Артема, буд. 60, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість за договором строкового банківського вкладу «Нові гроші» № 313731/21870/6-14 від 29.07.2014 року в розмірі 40200,00 грн., витрати на правову допомогу розмірі 600 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в розмірі 402,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя