У х в а л а

іменем україни

5 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної шкоди, зобов'язання виконувати обов'язки щодо утримання житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить трьом особам на праві спільної часткової власності, а саме: ОСОБА_4 - 6/24 частин, ОСОБА_5 - 6/24 частин, ОСОБА_6 - 12/24 частин. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 910 кв. м і складається з житлових будинків А-1, Б-1 та господарських будівель. Між співвласниками будинку було досягнуто згоди про порядок користування домоволодінням, за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 користуються житловим будинком А-1, а ОСОБА_6 - житловим будинком Б-1. Частина житлового будинку А-1, якою користується відповідач, вже багато років знаходиться без нагляду власника, стала не придатною для житла внаслідок зруйнування зовнішніх та спільних з другою частиною будинку стін, стелі, даху, підлоги. В частині будинку відповідача відключені газ, опалення, електроенергія. Оскільки частина будинку Б-1 відповідача примикає до її частини будинку, то в ній постійно з'являється волога, пліснява, протікає дах, псується внутрішній вигляд приміщення, з'являється сморід. На її вимогу відремонтувати свою частину будинку, відповідач не реагує. Посилаючись на вимоги ст. 151 ЖК України, ст. ст. 319, 360, 1166 ЦК України, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_5 50 298 грн на відшкодування майнової шкоди та зобов'язати його виконувати обов'язок по утриманню та збереженню спільного будинку.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року зобов'язано ОСОБА_8 виконувати свої обов'язки власника з утримання у належному технічному стані належну йому частину житлового будинку літ. А-1 по АДРЕСА_1 в м. Харкові.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції від 23 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання шкоди позивачу саме бездіяльністю відповідача. Крім того, апеляційний суд, з врахуванням вимог ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку сторін по доведенню обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем такі обставини не доведені.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги про порушення норм матеріального і процесуального права безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваного судового рішення без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко