АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2610/16176/2012
№ апеляційного провадження:22-796/2133/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

21 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерсант Україна» про визнання дійсним трудового договору та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано всі обставини, що мають значення для справи, справу розглянуто неповноважним суддею, оскільки судді заявлявся відвід.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у липні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відпускних і оплати санаторно-курортного лікування, визнання недійсним акта про прогул на іншій посаді, визнання недійсним записів в трудовій книжці, оплату часу вимушеного прогулу, зобов'язання видати дублікат трудової книжки без незаконних записів та з додатковими записами про роботу за сумісництвом, відшкодування моральної шкоди через незаконне звільнення та порушення інших трудових прав.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, та просив суд визнати дійсним трудовий договір з відповідачем, в якому зазначено посаду позивача як директора інформаційного центру, визнати недійсним та незаконним акт про начебто прогул позивача на посаді директора інформаційного центру, яку відповідно до нового наказу 2012 року позивач не обіймав, поновити ОСОБА_3 на роботі в ТОВ «Комерсант-Україна» з 01 жовтня 2006 року на посаді директора інформаційного центру, стягнути з ТОВ «Комерсант-Україна» на користь позивача середній заробіток на посаді директора за час вимушеного прогулу з 1 жовтня 2006 року по день рішення суду за цим позову, виходячи з суми 10 000 грн. на місяць з жовтня 2006 року по серпень 2012 року, стягнути за з ТОВ «Комерсант-Україна» на користь позивача відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із незаконним звільненням та підробленням назви посади - 3 мільйони грн., стягнути з ТОВ «Комерсант- Україна» на користь Позивача відпускні за 36 днів на посаді директора та оплату санаторно-курортного лікування, визнати недійсним запис у дублікаті трудової книжки про звільнення за прогул. зобов'язати відповідача анулювати запис у дублікаті трудової книжки про звільнення за прогул та вчинити додаткові записи про роботу за сумісництвом, зазначаючи, що відповідач не вніс записи до Дублікату трудової книжки про прийняття його на роботу до російського ЗАТ «Коммерсанть. Издательский Дом» (м.Москва) на посаду власного кореспондента; 2) про звільнення його з роботи з російського ЗАТ «Коммерсанть. Издательский Дом» (м.Москва) з посади власного кореспондента, якщо таке звільнення відбулося; 3) про звільнення його з роботи з українського ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» з 07 квітня 2008 року. Вважає, що відповідач повинен був внести відповідні записи (1-2) до дубліката його трудової книжки, витребувавши відповідні довідки у свого власника з Росії та відповідач також незаконно не зробив запис (3) у дублікаті його трудової книжки, хоча отримав оригінал довідки вих. № 8 від 22.03.2010 ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» з відповідною інформацією та зробив помилку у його посаді заступника головного редактора, написавши українською мовою «замісника».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2012 року, яка набрала чинності, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Комерсант-Україна» про визнання незаконним акту про прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, стягнення відпускних та оплату санітарно-курортного лікування, визнання незаконним записів у трудовій книжці закрито. (а.с.51-52).

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2005 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу до ТОВ «Комерсант-Україна» на посаду керівника інформаційного центру з окладом згідно штатного розкладу, та випробувальним терміном три місяці, відповідно до наказу № 010605 КП-15 від 01.06.2005р. (а.с.46).

З копії трудового договору № 63 від 01.06.2005р., укладеного між ТОВ «Комерсант-Україна» та ОСОБА_3 вбачається, що позивач приймається на посаду директора відділу інформаційного центру ІД (на підставі штатного розкладу ІД) (а.с.68).

З Дублікату Трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що він 01.06.2005р. був прийнятий на посаду директора інформаційного центру ТОВ «Комерсант-Україна» на підставі Наказу № 010605 КП-15 від 01.06.2005р. (а.с.58-60).

Як вбачається з рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2012р. справа № 2-2040/12 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Комерсант-Україна» про визнання недійсним акту про прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди через незаконне звільнення, стягнення відпускних і оплати санаторно-курортного лікування, визнання недійсним записів в трудовій книжці, зобов'язання видати дублікат трудової книжки без незаконних записів та з додатковими записами про роботу за сумісництвом, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2012р., на день заявлення вимоги, відсутнє рішення органу, який розглядає трудовий спір, про незаконність звільнення позивача, крім того, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2008 року, позивачеві було відмовлено в поновленні на роботі під час оскарження наказу про звільнення за прогул від 10.10.2007 року. (а.с.28, 41-45).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України , обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2012 року відповідач видав наказ № 180612 КО-1, яким вніс зміни в п.1 наказу про звільнення ОСОБА_3 № 101007 КУ-1 від 10 жовтня 2007 року, замінивши зазначену посаду «директор інформаційного центру» на «керівник інформаційного центру», зазначений наказ позивач отримав 25 червня 2012 року (а.с.7).

Відомості про чинність вказаного наказу станом на день розгляду справи судом не отримані.

Таким чином, судом встановлено, що трудовий договір № 63 від 01.06.2005р., укладений між ТОВ «Комерсант-Україна» та ОСОБА_3 був припинений 10.10.2007р.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання дійсним трудового договору позивача з відповідачем, в якому зазначено посаду позивача як директора інформаційного центру, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки ані ст. 16 ЦК України, ані КЗпП України не передбачено такого способу захисту права, як визнання дійсним трудового договору після його фактичного розірвання.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача анулювати запис у Дублікаті трудової книжки про звільнення за прогул, суд першої інстанції виходив з наступного.

З дублікату трудової книжки вбачається, що 10.10.2007 р. ОСОБА_3 був звільнений з займаної посади директора інформаційного центру за прогул п.4 ст. 40 КЗпП України на підставі Наказу ТОВ «Комерсант-Україна» № 101007 КУ-1 від 10.10.2007р. (а.с. 26).

Відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за № 110 у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання.

Оскільки, на день розгляду справи ОСОБА_3 не надано доказів, що його звільнення за прогул 10.10.2007 р. було незаконним, а вимоги про анулювання запису у трудовій книжці про звільнення за прогул є похідними від вимог про визнання звільнення незаконним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо безпідставності вимог про анулювання запису у Дублікаті трудової книжки про звільнення за прогул.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити додаткові записи у дублікат трудової книжки, суд першої інстанції зазначав.

Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити додаткові записи у дублікаті трудової книжки, ОСОБА_3 зазначав, що відповідач не вніс записи до Дублікату трудової книжки про прийняття його на роботу до російського ЗАТ «Коммерсанть. Издательский Дом» (м.Москва) на посаду власного корреспондента; 2) про звільнення його з роботи з російського ЗАТ «Коммерсанть. Издательский Дом» (м.Москва) з посади власного кореспондента, якщо таке звільнення відбулося; 3) про звільнення його з роботи з українського ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» з 07 квітня 2008 року. Вважає, що відповідач повинен був внести відповідні записи (1-2) до дубліката його трудової книжки, витребувавши відповідні довідки у свого власника з Росії та відповідач також незаконно не зробив запис (3) у дублікаті його трудової книжки, хоча отримав оригінал довідки вих. № 8 від 22.03.2010 ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» з відповідною інформацією та зробив помилку у його посаді заступника головного редактора, написавши українською мовою «замісника», при цьому посилався на копію довідки ЗАО «Коммерсантъ. Издательский дом» (м.Москва) № 02/50 від 14.02.2005р. (а.с.63) та довідкою про доходи від 06.06.2005р.

Відповідно до п.5.2. Розділу 5 «Дублікат трудової книжки» Інструкції дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами.

У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника.

Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Виходячи з положень «Інструкції…», саме працівник зобов'язаний надати підтверджуючі документи про свою роботу за сумісництвом на іншому підприємстві за місцем своєї основної роботи для внесення відповідних записів до трудової книжки або її дублікату.

Проте, належних та допустимих доказів про надання позивачем відповідачу належним чином оформлених документів про прийняття його на роботу до російського ЗАТ «Коммерсанть. Издательский Дом» (м. Москва) на посаду власного корреспондента, про звільнення його з роботи з російського ЗАТ «Коммерсанть. Издательский Дом» (м. Москва) з посади власного кореспондента або про звільнення його з роботи з українського ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» з 7 квітня 2008 року, суду не надано.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав про задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що справу розглянуто упередженою суддею, якій ОСОБА_3 заявлено відвід, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 17.03.2014 р. позивачем, після оголошення низки клопотань про оголошення у судовому засіданні перерв, які головуючим були відхилені, заявлено про відвід судді Маліновській В.М.

Питання про відвід судді Маліновської В.М. вирішено ухвалою від 17.03.2014 р., відмовлено у задоволенні заяви. (а.с.115-116).

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд у своєму рішенні посилається на інші судові рішення, які суперечать одне одному, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції посилався, відповідно до ст. 61 ЦПК України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2012 року, яке набрало чинності.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді