АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2979/15 Головуючий 1 інстанції Шуліка Ю.В.
Справа № 646/2336/13-ц Доповідач: Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г.,

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа - адміністрація Червонозаводського району Харківської міської ради про відновлення становища, яке існувало до порушення права, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа - адміністрація Червонозаводського району Харківської міської ради про відновлення становища, яке існувало до порушення права, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2005 року.

Разом з нею в квартирі проживають: її чоловік ОСОБА_3 та їх малолітня дитина, 2008 року народження.

В травні 2012 року сусіди - відповідачі по справі, квартира яких знаходиться поруч з квартирою позивачів, самовільно захватили певну частину місць спільного користування, шляхом зведення стіни та встановлення дверей.

З цього приводу вони звертались до відповідних органів, КП «Жилкомсервіс», адміністрації Червонозаводського району м. Харкова, Харківської міської ради, які встановили, що має місце самозахват площі спільного користування 5,6 кв. метрів.

Відповідачів було притягнуто до адміністративної відповідальності, з приводу самовільного перепланування тамбуру.

Між ними почали виникати сварки, оскільки зведена стіна перешкоджає заносити та виносити з квартири меблі та інші об'ємні предмети.

Після уточнення своїх позовних вимог позивачі просили про відновлення становища, яке існувало до порушення права, а саме усунути перешкоди у користуванні позивачами своїм нерухомим майном шляхом демонтажу самовільно збудованих стіни та дверей до АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 також просила відшкодувати спричинену їй діями відповідачів моральну шкоду в розмірі 2000 грн., оскільки вона вимушена терпіти душевні страждання та переживання, у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів щодо себе та членів її сім'ї.

Позивач ОСОБА_3 просив відшкодувати спричинену йому моральну шкоду у розмірі 5000 грн. посилаючись на те, що внаслідок дій відповідачів погіршився стан його здоров'я, він вимушений терпіти душевні страждання через неправомірні дії відповідачів, звертатись до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Позивачка ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, її представник ОСОБА_6 просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що АДРЕСА_2 належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності в порядку приватизації житла від 1990 року. Самовільну стіну було побудовано не відповідачами, а чоловіком ОСОБА_1 в 1991 році за згодою попереднього власника квартири № 82, де зараз проживають позивачі. Він не оспорював, що при занесенні меблів в свою квартиру у позивачів виникли складнощі, тому вони просили відповідачів відтворити двері самовільного тамбуру для зручного розвороту меблів при внесенні в квартиру. Відповідачі не проти поступати так і далі, коли буде виникати необхідність. Крім того, вони вважали, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки позивачка почала проживати в квартирі у 2008 році, коли їй і стало відомо про самовільну стіну та двері. На думку відповідачів позивачами не доведено, що влаштуванням самовільних стіни та дверей порушуються будь-які будівельні чи протипожежні норми, тому просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 та представник третьої особи до судового засідання не

з'явились.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Відновлено становище, яке існувало до порушення права, шляхом демонтажу самовільно збудованих стіни та дверей до АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі статтею 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

Відповідно до п. 1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 927/11207 (далі - Правила) переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства.

Як зазначено у п. 1.4.4. Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що, призводять, зокрема, до порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно з п. 1.4.6. власник жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 1.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Губською В.А. ( а.с. 17-20).

Квартира АДРЕСА_2 знаходиться поруч з квартирою позивачів, в ній проживають та зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою КП «Жилкомсервіс» ( а.с.21).

Відповідачі самовільно, без необхідних погоджень з відповідними службами, здійснили самозахват частини міста спільного користування площею 5,6 кв. метрів, встановивши стіну з вхідними дверима до їх квартири.

З приводу порушення своїх право, позивачі неодноразово звертались до КП «Жилкомсервіс», прокурора Червонозаводського району м. Харкова, адміністрації району Харківського міського голови ( а.с. 10,11, 14, 15, 16,23).

Викладене підтверджується актом КП «Жилкомсервіс» ( а.с. 13), листом адміністрації Червонозаводського району м. Харкова ( а.с. 15), протоколом про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 26.04.2013 року, яке містить пояснення ОСОБА_1 про визнання наведеного правопорушення ( а.с. 24).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого, що діями відповідачів порушене право позивачів на користування місцями спільного користування, яке повинно бути поновлено відновленням становища, яке існувало до порушення права, шляхом демонтажу самовільно збудованих стіни та дверей до АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Що стосується рішення суду в частині стягнення моральної шкоди солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в позові в цій частині.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно вимог п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Будь-яких доказів спричинення моральної шкоди позивачкою ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

Наявність протоколу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 26.04.2013 року не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись п.3 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_4 моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -