АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 22-ц/796/5265/2015 Головуючий у І інстанції Колесник О.М.
Доповідач Андрієнко А.М.
17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді Андрієнко А.М.
Суддів: Заришняк Г.М.
МараєвоїН.Є.
При секретарі Гарматюк О.Д.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСББ «Добробут», про визначення порядку користування жилим приміщенням, вселення в кімнату жилого приміщення,
В С Т А Н О В И Л А :
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення порядку користування жилим приміщенням, вселення в кімнату жилого приміщення, мотивуючи тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 28.01.2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, він є співвласником 3/8 частин квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 є співвласником інших 3/8 частин цієї ж квартири. Вказана спірна квартира складається з 2-х окремих кімнат жилою площею 12,1 кв.м та 17,1 кв.м. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, з якою ОСОБА_3 перебував у фактичних шлюбних стосунках, відповідач ОСОБА_2 син покійної, змінив замки вхідних дверей у спірній квартирі і перешкоджає йому у доступі до вказаного жилого приміщення. Тому позивач просив встановити наступний порядок користування спірною квартирою: виділити у користування позивачу кімнату жилою площею 12,1 кв.м, а відповідачу - іншу кімнату жилою площею 17,1 кв.м. Місця загального користування залишити у загальному користуванні. Крім того, просив вселити його в кімнату 12,1 кв.м в квартирі АДРЕСА_1.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року позов задоволено. Встановлено конкретний порядок користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Виділено у користування ОСОБА_3 окрему кімнату жилою площею 12,1 кв.м (кімната № 4 згідно технічного паспорта квартири) та виділено у користування ОСОБА_2 іншу окрему кімнату жилою площею 17,1 кв.м (кімната № 6 згідно технічного паспорта квартири). Місця загального користування квартири залишено у загальному користуванні сторін. Вселено ОСОБА_3 в окрему кімнату жилою площею 12,1 кв.м (кімната №4 згідно технічного паспорта квартири) в квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта та апелянт підтримали апеляційну скаргу , просили рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Позивач просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації смертей Червономотовилівської сільської ради Фастівського району, Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 61. (а.с.6, 37).

За життя 17.07.2009 року ОСОБА_5 здійснила заповіт, за яким вона на випадок її смерті зробила наступне розпорядження: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_2, відповідачу по справі, іншу 1/2 частину квартири та все інше її майно заповідає ОСОБА_3, позивачу по справі. Вказаний заповіт був посвідчений 17.07.2009 року приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Перепелицею Ж.П. і зареєстрований у реєстрі за №2369 (а.с.44, зворот.бік - 45).

18.02.2010 року син померлої ОСОБА_2 та мати померлої ОСОБА_8 звернулись до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним (а.с.63-65).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9.12.2011 року було визнано недійсним заповіт від 17.07.2009 року (а.с.68, зворот.бік - 69). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11.04.2012 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9.12.2011 року було скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до ОСОБА_3, 3-тя особа: приватний нотаріус Фастівського нотаріального округу Перепелиця Ж.П., про визнання заповіту недійсним відмовлено повністю (а.с.69, зворот. бік 71,75-76). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 5.09.2012 року рішення Апеляційного суду Київської області від 11.04.2012 року було залишено без змін (а.с.71, зворот. бік - 72).

28.01.2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким співвласником 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 є співвласником іншої 3/8 частини цієї ж квартири (а.с.7, зворот. бік - 92). Того ж дня державним нотаріусом ОСОБА_4 було зареєстровано вказане свідоцтво в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 4446769 (а.с.9).

Спірна квартира АДРЕСА_1 є двохкімнатною, ізольованою квартирою, жилою площею 29,2 кв.м, загальною площею 66,5 кв.м, розташованою на 7 поверсі 17-18-ти поверхового будинку, і має дві окремі ізольовані кімнати жилою площею 12,1 кв.м та 17,1 кв.м, про що свідчить копія технічного паспорту на квартиру (а.с.4-5, 81). Даних про зареєстрованих осіб в цій квартирі сторонами не надано.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем по справі, після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відповідач ОСОБА_2- син покійної, змінив замки вхідних дверей у спірній квартирі і перешкоджає з того часу і дотепер позивачу ОСОБА_3 у доступі до вказаного жилого приміщення.

Відповідно до ст.. 358 ч.3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач має право користування та володіння тією часткою майна, яка йому належить на праві власності.

Окрема ізольована кімната, площею 12,1 кв.м. відповідає частці позивача у спільній частковій власності, виділ цієї кімнати у володіння позивача не порушує прав інших співвласників.

Суд першої інстанції прийшов також до вірного висновку про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення позивача до належної йому кімнати, оскільки його право на користування та володіння власністю порушено відповідачем.

Посилання апелянта на ту обставину, що заповіт, за яким позивач отримав у власність частину спірної квартири є недійсним, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки зазначена обставина була предметом розгляду у судах і не підлягає повторному доказуванню.

Відповідно до ст.. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а в окремих випадках і за її межами.

Свідоцтво про право власності на 3/8 частини квартири, видане на імя ОСОБА_3 є правоустановчим документом, який ніким не оспорений та не скасований, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловою площею та вселення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :