Справа № 297/2451/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Гецко Ю. Ю., за участю секретаря: Ердевдій І. С., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Ламбурх О. С. та Місюк М. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного архіву Закарпатської області про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 06 вересня 1977 року працювала на різних посадах Закарпатського обласного державного архіву, а наказом Директора державного архіву Закарпатської області від 29 серпня 2014 року № 92-к була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, який не відповідає вимогам ст. ст. 42, 49 2 КЗпП України.

В судовому засіданні представник позивачки та сама позивачка позов підтримали, просили визнати недійсним наказ від 29 серпня 2014 року "Про звільнення ОСОБА_4 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України", стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень з підстав, наведених у позовній заяві.

Представники відповідача позов не визнали, вказавши, що при звільненні позивачки порушень законодавства про працю не було, та просили відмовити у позові з підстав наведених у запереченні. Представник відповідача Місюк М. Д. зазначив, що при скороченні чисельності працівників архіву він з'ясовував наступні обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, тривалого перебування на лікарняних, зауважень з боку роботодавця щодо строків і якості виконуваних робіт, обсяги виконуваних робіт, дотримання строків доручених завдань тощо.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов таких висновків.

На виконання Розпорядження голови Закарпатської ОДА № 63-р від 05.05.2014 р. "Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації 01.08.2012 р. № 127-р" було розроблено проект пропозицій про внесення змін до структури та штатного розпису Державного архіву Закарпатської області, які згідно наказу директора архіву за № 13 від 14.05.2014 р. передані на затвердження голови Закарпатської ОДА.

Дані проекти пропозицій були затверджені головою Закарпатської ОДА та введені в дію наказом директора Державного архіву Закарпатської області № 17 від 04.06.2014 року, з яким відповідачка ОСОБА_4 була ознайомлена 04.06.2014 року (а. с. 23).

Як вбачається з переліку змін до структури Державного архіву Закарпатської області, з даної установи виведено дві вакантні посади - провідний юрисконсульта та провідний спеціаліст (відділ забезпечення збереженості та використання інформації документів), а також посади старшого зберігача фондів (відділ забезпечення збереженості документів, обліку та довідкового апарату) та прибиральника службових приміщень (відділ фінансово-господарського забезпечення).

У відповідності ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Дані норми права чітко вказують на те, що переважне право залишення на роботі стосується всіх працівників, що займають таку саму посаду і виконують таку саму роботу. З метою виявлення працівників, які мають переважне право залишення на роботі, було здійснено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

З метою дотримання положень чинного законодавства та трудових прав працівників Державного архіву Закарпатської області для визначення працівника, якого буде звільнено у зв'язку з скороченням численності працівників з посади старшого зберігача фондів (відділ забезпечення збереженості документів, обліку та довідкового апарату) було проведено порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці осіб, які працювали на вказаній посаді.

По результатам проведення порівняльного аналізу продуктивності праці ОСОБА_4 та ОСОБА_6, складено довідку від 29.05.2014 р., згідно якої переважне право на залишення на роботі на посаді старшого зберігача фондів слід надати ОСОБА_6, оскільки за станом здоров'я ОСОБА_4 не могла виконувати повністю та належним чином свої функціональні обов'язки на посаді старшого зберігача фондів (інвалід ІІ групи по зору, загальне захворювання), в той час як ОСОБА_6 виконувала свої функціональні обов'язки в повному обсязі та належним чином. Громадянка ОСОБА_6 в 2012 та в 2013 роки неодноразово була відзначена керівництвом Державного архіву Закарпатської області за успіхи в роботі, а ОСОБА_4 за останні 10 років не нагороджувалась. Крім того ОСОБА_4 має інші, крім роботи, джерела доходів, а саме пенсію по інвалідності та чоловіка із самостійним заробітком, а ОСОБА_6 розлучена і крім заробітної плати інших доходів немає.

Результати даного порівняльного аналізу продуктивності праці були обговорені на загальних зборах трудового колективу Державного архіву Закарпатської області, про що складено протокол № 1 від 03.06.2014 року (а. с. 39-40), за результатами якого було вирішено звільнити у зв'язку із скороченням чисельності працівників з посади старшого зберігача фондів ОСОБА_4

Дане рішення трудового колективу відповідає положенням ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають вищу кваліфікацію ніж ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а ОСОБА_6, маючи однакову кваліфікацію з ОСОБА_4, має більшу продуктивність праці, ніж ОСОБА_4

Ствердження позивачки ОСОБА_4, що вона отримала в Державному архіві Закарпатської області професійне захворювання - міопію високої степені - суд не бере до уваги, оскільки, по-перше, позивач не роз'яснила, яке це має відношення до поновлення на роботі, а по-друге, відповідно до довідки МСЕК № 543404 від 24.01.2012 року (а. с. 58), причиною інвалідності ОСОБА_4 є загальне захворювання.

У судовому засіданні встановлено, що вільних робочих місць на підприємстві на момент звільнення позивачки не було, нові працівники не приймались, тому відповідач не мав можливості запропонувати ОСОБА_4 роботу відповідно до ст. 49 2 КЗпП України.

За таких обставин суд доходить висновку, що немає порушень ст. 42 КЗпП України, на яких наголошувала позивачка.

Таким чином, суд встановив, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення працівників. Проте додержані норми законодавства, що регулюють звільнення працівника. Відповідач не мав можливості перевести позивача за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, позивача попереджували за два місяці про наступне звільнення, підстав для визнання недійсним наказу від 29 серпня 2014 № 92-К з роботи відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України не встановлено, тому позовні вимоги про поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 237 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач не надав суду доказів підтвердження факту заподіяння моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони були спричинені, ступінь вини того, хто їх заподіяв, яких моральних страждань зазнав позивач та не назвав грошову суму. Таким чином, оцінивши в сукупності здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки вони не доведені в судовому засіданні, не обґрунтовані і в суду немає підстав вважати, що відповідач своїми діями завдав позивачу моральну шкоду.

Судом також встановлено що у порушення ст. 60 ЦПК України ОСОБА_4 взагалі не подала докази, котрі свідчать про її кваліфікацію на час звільнення з роботи.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховний Суд України, в своїх рішеннях, а саме: в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2011 № 6-1404ск11, від 27.04.2011 № 6-1404ск11, та в постанові Верховного Суду України від 07.11.2011 № 6-45цс11.

Керуючись п. 1 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 44, 49 2, 237 1 КЗпП України, ст. ст. 15, 15 1, 30, 62, 202, 212-215, 218, 223 ЦПК України, пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.10.95 р. № 18 "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд

рішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до Державного архіву Закарпатської області про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 16 січня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення.

Суддя Гецко Ю. Ю.