Номер провадження: 22-ц/785/179/15
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Громадська організація "Комітет захисту прав міноритарних акціонерів Закритого акціонерного товариства "Полярна зірка" - "Про відшкодування моральної шкоди", -

ВСТАНОВИЛА:

20.12.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, по якому просила визнати незаконними дії відповідача щодо продажу майна АТЗТ "Полярна зірка" та неотримання АТЗТ "Полярна зірка" коштів за продаж даного майна та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що вона працювала в ЗАТ (АТЗТ) "Полярна Зірка" з 1955 року по 1992 року. Будучи учасником війни, позивач пропрацювала на підприємстві 38 років. За роки напруженої праці вона підірвала своє здоров'я і стала інвалідом першої групи. Після приватизації даного підприємства, яке відбулось у 1994 році, працівники стали акціонерами простих іменних акцій. Позивач є власником сертифіката серії НОМЕР_1, виданого 25.12.2003 року на 21 штуку цінних паперів. Позивач зазначала, що у зв'язку з вчиненням незаконних дій з боку генерального директора АТЗТ "Полярна зірка" відповідачем, пов'язаних з неотриманням та не внесенням грошових коштів на розрахунковий рахунок чи в касу ЗАТ (АТЗТ) "Полярна зірка", а також пов'язаних з банкрутством підприємства, позивачеві було завдано моральної шкоди. Крім того, у зв'язку з банкрутуванням підприємства, позивач втратила можливість постійно отримувати девіденти та забезпечити себе гідну старість після довгих років чесної праці.

Позивач позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовної заяви заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи ГО "Комітет захисту міноритарних прав акціонерів ЗАТ "Полярна Зірка" позовну заяву підтримав, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

23.10.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування районним судом обставин по справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі.

Позивач працювала на підприємстві з 1955 року по 1992 року: спочатку в Одеському міському холодильнику, а потім у ЗАТ (АТЗТ) "Полярна зірка", що підтверджується копією трудової книжки.

У 1994 році відбулася приватизація даного підприємства. Працівники стали акціонерами простих іменних акцій, а позивачем було придбано 21 одиниця іменних акцій ЗАТ (АТЗТ) "Полярна зірка", відповідно сертифікату від 25.12.2003 року.

Постановою Господарського суду Одеської області по справі від 02.07.2007 року АТЗТ "Полярна зірка" було визнано банкрутом, у зв'язку з наявністю заборгованості щодо сплати податків до державного бюджету та відсутності майна і грошових коштів у підприємства для погашення такої заборгованості. Ухвалою Господарського суду Одеської області про ліквідацію банкрута та припинення провадження у справі від 20.09.2007 року було припинено діяльність АТЗТ "Полярна зірка".

ДПІ у Приморському районі м. Одеси зверталась до Господарського суду Одеської області із заявою, в якій просила визнати банкрутом АТЗТ "Полярна Зірка", у зв'язку з неспроможністю сплатити заборгованість перед бюджетом після настання встановленого строку в сумі 232494,28 грн.

Крім того, по обставинам ліквідації ЗАТ (АТЗТ) "Полярна Зірка" відсутній обвинувальний вирок в рамках кримінальної справи, відповідач не притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення.

В матеріалах справи є копія відмови прокурора у порушенні кримінальної справи, яке не скасовано, якими підтверджується, що у діях відповідача відсутні будь які ознаки кримінального правопорушення - зловживання службовим становищем, або перевищення своїх службових повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відсутність підстав вважати потерпілою - позивача, а відповідача - заподіювачем шкоди, оскільки будь-яких договірних відносин між цими двома фізичними особами не існувало, а доказів заподіяння моральної шкоди з делікту - до суду не надано.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до абзацу 2 п. 5 вказаної вище Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надала докази того, що саме діями (бездіяльністю) відповідача вона зазнала немайнових втрат внаслідок моральних або фізичних страждань, та в чому вони виражались, їх розмір та глибину моральних страждань, наявність причинно - наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача та негативними наслідками, що настали для позивача, що передбачено вимогами ст.ст. 22, 23 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Вказана норма забороняє зловживання правом, розрізняючи види останнього, а саме навмисне завдання шкоди іншій особі у процесі реалізації свого права та зловживання правом, пов'язане з використанням недозволених форм його реалізації, але у рамках загального дозволеного типу поведінки щодо даного права.

Зловживання правом тягне за собою застосування санкції, яка передбачає відмову у охороні неналежно здійснювального права.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у зв'язку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

21.01.2015 року м. Одеса