У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,
Парінової І.К., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - відкрите акціонерне товариство страхова компанія «ВУСО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - ВАТ СК «ВУСО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог вказували на те, щоІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю ОСОБА_8, яка керувала автомобілем «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_9, який керував автобусом «Мерседес Бенц 312Д ПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_2, загинув їх син - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що діями відповідачів, які призвели до смерті їх сина, їм було завдано матеріальної та моральної шкоди, позивачі на підставі статей 1166-1168, 1188 ЦК України просили суд задовольнити позов та стягнути з відповідачів суму матеріальної шкоди у розмірі 22261,15 грн та суму на відшкодування моральної шкоди у розмірі по 100000,00 грн на кожного з позивачів.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 823,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн, а саме по 50000,00 грн кожному.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн, а саме по 50000,00 грн кожному.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року скасовано рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про часткове скасування рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 15 серпня 2013 року на території Бердянського району Запорізької області водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухалась другорядною автодорогою «Оріхів - Пологи - Бердянськ» в напрямку міста Бердянська, наближаючись до нерівнозначного нерегульованого перехрестя з автодорогою «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ», перед виїздом на яке встановлено дорожні знаки 2.1 «Дати дорогу», 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та нанесено дорожню розмітку 1.12 Правил дорожнього руху України, порушила вимоги дорожніх знаків, не уступила дорогу автобусу «Мерседес Бенц 312Д ПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_9, який в цей же час рухався автодорогою «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ» в напрямку міста Одеси та наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення зазначених транспортних засобів та подальше перекидання автобусу «Мерседес Бенц 312Д ПЕ».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автобусу «Мерседес Бенц 312Д ПЕ» отримали тілесні ушкодження різної ступені тяжкості, з якими були доставлені до Бердянської міської лікарні, а син позивачів - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав травми від яких помер.

По факту скоєння даного ДТП було відкрито кримінальне провадження №0005273 за частиною 2 статті 286 КК України.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по кримінальній справі №310/5332/13-к від 31 березня 2014 року водія ОСОБА_8 визнано винною в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до кримінальної відповідальності.

Цивільні позови в кримінальній справі не розглядались та не вирішувались.

Постановою про виділення матеріалів із кримінального провадження старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВД України в Запорізькій області від 25 лютого 2014 року виділено з даного кримінального провадження матеріали для вирішення питання щодо притягнення водія ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності.

Загальні положення про відшкодування шкоди визначені параграфом 1 глави 82 ЦК України.

Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки встановлена статтею 1187 ЦК України, за умовами якої джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини 2 статті 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачі посилались на те, що діями відповідачів, які призвели до загибелі їх сина, їм завдано матеріальної та морально шкоди та обґрунтовували свої вимоги, зокрема, статтями 1166-1168 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи встановлений статтею 1168 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами було доведено суму завданої їм матеріальну шкоди в розмірі 1647,25 грн, тому стягненню з відповідачів підлягає вказана сума, а саме по 823, 63 грн з кожного. Однак, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 застрахована у ТДВ СК «Провіта» відповідно до поліса № АВ/9955434 від 28 січня 2013 року і не підлягає стягненню із застрахованої особи, то у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_9 в цій частині слід відмовити.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що розмір такої шкоди, який визначено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є обґрунтованим і, враховуючи принцип розумності та справедливості, підлягає стягненню на користь позивачів з ОСОБА_8 на суму в розмірі 100000,00 грн, а саме по 50000,00 грн кожному, а також зі ОСОБА_9 на суму в розмірі 100000,00 грн, а саме по 50000,00 грн кожному.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а також в частині позовних вимог про стягнення на користь позивачів моральної шкоди з ОСОБА_8 сторонами не оскаржувалось, а тому справа в цій частині не переглядалась в апеляційному порядку.

Однак, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення на користь позивачів моральної шкоди зі ОСОБА_9 і відмовляючи у позові в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у ТДВ СК «Провіта» відповідно до поліса обов'язкового страхування № АВ/9955434 від 28 січня 2013 року, яким передбачено ліміт відповідальності потерпілому за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, а тому без залучення до розгляду справи вказаної страхової компанії, яка зобов'язана відшкодувати позивачам шкоду в межах визначених лімітів відповідальності, задоволення позовних вимог в цій частині є передчасним.

Відповідно до частина 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів касаційної скарги.

Рішення судів в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а також в частині позовних вимог про стягнення на користь позивачів моральної шкоди з ОСОБА_8 у касаційному порядку сторонами не оскаржується, а тому колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не переглядається.

Проте, з висновками суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди погодитись не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

З матеріалів справи вбачається, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АВ/9955434 укладено між ТДВ СК «Провіта» та ОСОБА_9 28 січня 2013 року.

Відповідно до статті 6 Закону (в редакції чинній на момент укладення полісу від 28 січня 2013 року) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктами 9.1 та 9.3 статті 9 Закону (в редакції чинній на момент укладення полісу від 28 січня 2013 року) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Порядок здійснення відшкодування на території України регламентовано розділом ІІІ Закону.

Відповідно до пунктів 22.1 та 22.3 статті 22 Закону (в редакції чинній на момент укладення полісу від 28 січня 2013 року) при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону (в редакції чинній на момент укладення полісу від 28 січня 2013 року) потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

З урахуванням зазначеного, у справі, що розглядається, потерпілим вважається син позивачів - ОСОБА_11, який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а не позивачі, які звернулись до суду із даним позовом, зокрема, на підставі статей 23, 1168 ЦК України.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, у порушення статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірив з яких підстав позивачами заявлено позовні вимоги у вказаній частині та чи поширюється положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент укладення полісу від 28 січня 2013 року) на спірні правовідносини, які виникли між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Тому, висновок суду апеляційної інстанції про відмову позові в указаній частині через незалучення до розгляду справи страхової компанії, яка, на думку суду, зобов'язана відшкодувати позивачам визначену ними шкоду є помилковими.

Також, оскаржуване рішення не відповідає вимогам, що встановлені до змісту описової та мотивувальної частин рішення апеляційного суду, що закріплені у пунктах 2 та 3 статті 316 ЦПК України.

Так, в описовій частині рішення суду апеляційної інстанції має бути зазначено, зокрема, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших осіб, які беруть участь у справі.

У мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції мають зазначатися мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та не оспорені обставин, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносин; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону, на підставі якого вирішено справу.

Вказані вимоги процесуального закону судом апеляційної інстанції не виконані, а тому ухвалене судове рішення не відповідає вимогам щодо його обґрунтованості.

Також, у цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті справи і, зокрема, обґрунтування щодо доводів апеляційної скарги, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року в частині позовних вимог до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року в частині позовних вимог до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик