РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Абашиній О.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 04 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Інвестиційний договір будівництва об'єкта нерухомості від 04.07.2014 року.

За умовами даного договору відповідач зобов'язався передати їй у власність - житлову квартиру за АДРЕСА_1.

Згідно п. 2.4 Договору позивач здійснює фінансування будівництва будинку шляхом внесення інвестиції, а саме грошових коштів у сумі 113700 гривень, а відповідач, як забудовник, у свою чергу, забезпечує реалізацію інвестиції інвестора для будівництва будинку.

Пунктом 2.4.1 договору передбачено, що за умови виконання позивачем взятих на себе зобов'язань він отримує у власність житлову квартиру у будинку (виходячи з вартості 1 кв. м. = 2000 грн. 00 коп., що еквівалентно за курсом НБУ на дату укладання Договору 169,20 доларів США).

Позивачем зобов'язання за даним договором були виконані своєчасно та в повному обсязі. Відповідачу передано грошові кошти у сумі 113700 гривень, що підтверджується розпискою про отримання коштів, власноруч написаною відповідачем.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що реконструкція нежитлової будівлі в малоповерховий багатоквартирний житловий будинок буде тривати до 05.10.2014 року.

Будівельні роботи по проведенню будівництва житлового будинку було розпочато відразу ж після укладення інвестиційного договору та завершено орієнтовно у жовтні 2014 року.

Про завершення будівельних робіт по реконструкції нежитлової будівлі в малоповерховий багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1, вона дізналася лише після того як звернулася до відповідача 20.10.2014 р. із вимогою повідомити про стан виконання умов Інвестиційного договору від 04.07.2014 року.

На її вимогу відповідач усно повідомив, що будівельні роботи завершено в повному обсязі, проте на даний час він не має можливості передати у власність житлову квартиру АДРЕСА_1 площею 52,3 кв. м., як передбачено умовами Договору, про причини такої неможливості в письмовому вигляді він не повідомив.

Відтак, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, оскільки не виконав п. 2.4.2 Договору, яким передбачено, що протягом 3 робочих днів після завершення будівництва і введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 відповідач передає позивачу об'єкт інвестування за Актом приймання-передачі, на підставі якого позивач спільно із відповідачем оформляє право загальної пайової власності на об'єкт інвестування у встановленому законодавством порядку. Вказала, що станом на даний час не існує іншого шляху набуття права власності на інвестовану квартиру. Просить задоволити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні, просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідач в судове засідання подав заперечення на позовну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що 04 липня 2014 року між сторонами було укладено Інвестиційний договір будівництва об'єкта нерухомості від 04.07.2014 р., за умовами якого, ОСОБА_4 зобов'язався передати у власність ОСОБА_3, житлову квартиру АДРЕСА_1.

14.07.2014 р. ОСОБА_4 отримав від позивача грошові кошти в розмірі 113700 (сто тринадцять тисяч сімсот) гривень, на виконання умов даного Договору.

Однак, під час здійснення будівельних робіт, щодо реконструкції нежитлової будівлі в малоповерховий багатоквартирний житловий будинок реальні витрати на реконструкцію виявилися значно більшими ніж ОСОБА_4 очікував, тому вартість 1 кв. м. в розмірі 2000 тис. гри., яку зобов'язався сплатити позивач, згідно п. 2.4.1. Договору на даний час є економічно невигідною для нього.

Крім того, ринкова вартість 1 кв. м. по місту Рівному в районі вулиці Дубенська становить більше 4000 гривень. ОСОБА_4 було вказано позивачу про дані обставини та запропоновано укласти додатковий договір на що позивач неправомірно відмовив.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не бажає добровільно здійснити доплату за квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_4 не бачить правових підстав для передачі у приватну власність спірної квартири. Просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Інвестиційний договір будівництва об'єкта нерухомості від 04.07.2014 р.

За умовами даного договору ОСОБА_4 зобов'язався передати ОСОБА_3 у власність - житлову квартиру АДРЕСА_1.

На виконання умов п. 2.4 договору позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 113700 (сто тринадцять тисяч сімсот) гривень, згідно Інвестиційного договору. Дана обставина підтверджується розпискою про отримання відповідачем зазначеної суми коштів.

Пунктом 2.4.1 Договору передбачено, що за умови виконання позивачем взятих на себе зобов'язань він отримує у власність житлову квартиру у будинку (виходячи з вартості 1 кв. м. = 2000 гривень, що еквівалентно за курсом НБУ на дату укладання Договору 169,20 доларів США).

Пунктом 2.4.2 договору передбачено, що протягом 3 робочих днів після завершення будівництва і введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 відповідач передає позивачу об'єкт інвестування за актом приймання-передачі, на підставі якого позивач спільно із відповідачем оформляє право загальної пайової власності на об'єкт інвестування у встановленому законодавством порядку.

З пояснень представників сторін, судом встановлено, що будівництво житлового будинку завершено у повному обсязі, однак відповідач не виконує свої зобов'язання по передачі квартири у власність ОСОБА_3 мотивуючи збільшенням ціни на квартиру, чим порушує права позивача, як інвестора на отримання у власність об'єкту інвестування, а саме квартири АДРЕСА_1. Загальна площа вказаної квартири у будинку виявилася меншою від проектної площі на 4,55 кв. м. і становить 52,30 м. кв., оскільки проектна площа не відповідає інвентаризаційній площі.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 на виконання Інвестиційного договору будівництва об'єкта нерухомості від 04.07.2014 року було надано для ОСОБА_3: копію рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 65 від 09.07.1996 року, про те що ОСОБА_5 отримав у постійне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1; копію договору купівлі-продажу від 08.06.2004 року, за яким ОСОБА_5 продав ОСОБА_4 нежитлові будівлі; заяву з нотаріально засвідченим підписом ОСОБА_5, про те, що останній не заперечує щодо реконструкції відповідачем нежитлової будівлі в малоповерховий житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1; проект реконструкції нежитлової будівлі в малоповерховий багатоквартирний житловий будинок, та технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, оскільки не виконав п. 2.4.2 Договору, яким передбачено, що протягом 3 робочих днів після завершення будівництва і введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 він передає об'єкт інвестування за Актом приймання-передачі, на підставі якого вони спільно оформляють право власності на об'єкт інвестування у встановленому законодавством порядку.

Суд критично оцінює твердження відповідача, надані у запереченні на позовну заяву, про те, що під час здійснення будівельних робіт, щодо реконструкції нежитлової будівлі в малоповерховий багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1, реальні витрати на реконструкцію виявилися значно більшими ніж очікував відповідач, що є економічно невигідним для нього у зв'язку з коливанням курсу іноземної валюти. Таке твердження не містить під собою юридичного підґрунтя, так як саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є підставою для невиконання договірних зобов'язань і відповідач при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют та девальвації гривні, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу національної валюти України до іноземної валюти.

Положеннями ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, а також майнові права.

Згідно п. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватись та розпоряджатись об'єктами та результатами інвестицій та об'єктами інвестиційної діяльності.

Таким чином, сторони, які укладають інвестиційні договори про участь у фінансуванні будівництва, стають учасниками інвестиційного процесу, а правовідносини між ними регулюються спеціальним Законом України «Про інвестиційну діяльність», який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в інвестиційну діяльність.

Предметом договірного зобов"язання за Інвестицінийм договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів та передавання майна. Матеріальними об"єктами договірних зобовязань є наприкінці майно і гроші, що їх сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договорами, з урахуванням інтересу кожної зі сторін та відповідної мети цих договорів.

Статтею 177 ЦК України встановлено, що об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 392 зазначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту майнових прав та інтересів: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, а також інші способи, що встановлені договором або законом.

Враховуючи нормативні приписи, обставини справи, встановлені в ході судового розгляду, суд вважає, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження, а відтак позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 177, 331, 392, 526, 629 ЦК України, ст. ст. 4, 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно- задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на об'єкт нерухомого майна - житлову квартиру АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1137 (одну тисячу сто тридцять сім) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Рогозін