АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання правочину недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання правочину недійсним.

Позовні вимогу обґрунтовував тим, що 25 жовтня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 608/П/99/2007-840, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 69334,65 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,39% відсотків на місяць з кінцевим терміном повернення 25 жовтня 2027 року. Позивач, посилаючись на те, що в порушення вимог ст.ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, його не було попереджено про валютні ризики, які він несе за цим договором, а також враховуючи ту обставину, що з дати укладення оспорюваного правочину до дати подання позовної заяви відбулося знецінення національної валюти України з показника в 4,85 грн. за 1 долар США до показника в 11,50 грн. за 1 долар США, що поставило його, як споживача, у вкрай невигідне матеріальне становище, просить визнати вказаний договір недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2014

року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність ____________________________________________________

Справа № 761/16753/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1727/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Саадулаєв А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що, незважаючи на те, що в матеріалах кредитної справи відсутні відомості про повідомлення відповідачем позивача під час укладення договору про покладення на нього валютних ризиків, судом не було встановлено порушень закону з боку відповідача при укладанні кредитного договору.

Крім того, на думку апелянта, умови договору, за якими банк має право в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку за користування кредитом, попереджаючи про це позичальника, є несправедливими, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним.

ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_3, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник ПАТ «КБ «Надра» - Хмиров Е.О. у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 25 жовтня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (після зміни назви - ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 608/П/99/2007-840, відповідно до умов якого позивачу надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 69334,65 доларів США з метою проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 7079 від 25 жовтня 2007 року та придбання у власність нерухомого майна - земельної ділянки. Відповідно до умов вказаного договору відсотки за користування кредитними коштами розраховуються відповідачем на підставі відсоткової ставки в розмірі 12,39% на місяць. Строк надання кредитних коштів встановлено до 25 жовтня 2027 року (а.с. 59-62).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Такі умови встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054, 1056-1 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок сплати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що зі змісту оспорюваного кредитного договору не вбачається, що при його укладенні сторонами не були додержані будь-які умови, встановлені законом до вказаного виду договорів, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього.

Посилання апелянта на ті обставини, що ОСОБА_2 під час укладення договору не було повідомлено про покладення на нього валютних ризиків, як на підставу вимог про визнання кредитного договору недійсним, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, оскільки встановлено, що враховуючи передбачену законом свободу договору, маючи можливість відмовитися від підписання договору, умови якого, на думку позичальника, є несправедливими та небезпечними для його майнових інтересів, а також можливість змінити такі умови, ОСОБА_2 погодився з такими умовами та прийняв їх, таким чином ознайомившись з умовами кредитування та валютними ризиками, що підтверджується його підписами на тексті самого договору та на анкеті-заяві на отримання кредиту.

Також, суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на вкрай невигідне матеріальне становище, в якому він опинився у зв'язку зі збільшенням офіційного курсу обміну національної валюти до долару США.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність умов кредитного договору положенням Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів розцінює як намагання позивача ухилитися від виконання обов'язків за вказаним договором та, в порушення ст. 525 ЦК України, односторонньо відмовитися від зобов'язання. Такі твердження апелянта не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому на увагу не заслуговують.

З наведеного вбачається вірність висновку суду першої інстанції про недоведеність позивачем під час судового розгляду порушення відповідачем при укладенні вказаного договору вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, та відсутність жодної з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи та не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні вимог закону. Підстав дляскасування рішення суду, передбачених ст. 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко