У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 березня 2015 р. за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Поліс-Центр» про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Поліс-Центр» (надалі СК «Поліс-Центр») у серпні 2014 р.

Просив:

- визнати незаконним наказ б/н від 28.05.2014 р. про розірвання із ним трудового договору та його звільнення з 28.05.2014 р. на підставі п.1 ст.41 КЗпП України за грубе порушення трудових обовязків;

- поновити його на посаді директора СК «Поліс-Центр» із 28.05.2014 р.

На обґрунтування зазначає про відсутність жодних правових підстав для його звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України. Так, йому не було повідомлено, яке одноразове грубе порушення трудових обовязків ним допущено, коли воно мало місце, чим зафіксоване та ким і на якій підставі встановлене це порушення. Відповідачем також порушено умови контракту від 22.03.2010 р. щодо порядку звільнення (п.5.4). Окрім того, згідно з вимогами п.2.1 Положення про виконавчий орган СК «Поліс-Центр» від 06.12.2011 директор призначається і звільняється наглядовою радою товариства. Однак, із таким рішення ради його дотепер не ознайомлено. Саме ж звільнення відбулось поза межами шестимісячного строку, передбаченого ст. 148 КЗпП України, а протокол засідання загальних зборів акціонерів від 29.03.2014 р. не є належним і допустимим доказом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2015 р. у позові відмовлено (а.с.219-223).

Апелянт просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про те, що строк звернення до суду пропустив із поважних причин і відповідач не заявляв про застосування строку позовної давності. Окрім того, висновок суду першої інстанції про порушення ним трудових обовязків не відповідають обставинам справи.

У письмовому запереченні та в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач був звільнений із роботи з порушенням установленого КЗпП України порядку, однак порушене право такого не підлягає судовому захисту через пропуск строку звернення до суду без поважних причин.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність повно зясованим та доведеним із дотриманням норм матеріального і процесуального права фактичним обставинам справи.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 233, 234 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобов'язують оточуючих, органи державної влади та інших суб'єктів, з урахуванням норм моралі, виявити повагу та поблажливість до працівника.

У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Оскільки при пропуску місячного строку в позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Установлено, що позивача було звільнено з роботи 28.05.2014 р. і тоді ж ознайомлено з наказом під розписку та вручено копію наказу про звільнення і видано трудову книжку (а.с.4, 191, 150-152). За правовою допомогою ОСОБА_2 звернувся лише 23.06.2014 р., а 18.08.2014 р. адвокат повернула йому документи через несплату послуг (а.с.191-193). За вказаний період часу позивач не цікавився станом руху справи в звязку з поганим самопочуттям і переконанням, що позов уже предявлений. Твердження ОСОБА_2 (в апеляційному суді) про перебування на лікарняному в період часу з 28.05. до 23.06.2014 р., погане самопочуття у період часу з 23.06. до 18.08.2014 р. і неможливість самостійно сформувати позов через необізнаність зі змістом протоколу наглядової ради СК «Поліс-Центр» є бездоказовими (надуманими).

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги (з посиланням на ст.ст. 256, 267 ЦК України) про застосування судом першої інстанції позовної давності за відсутності заяви про це відповідача не заслуговують на увагу, оскільки згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. N 9 (з наступними змінами) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Твердження апелянта про відсутність порушень трудових обовязків спростовується протоколом засідання Наглядової ради СК «Поліс-Центр» від 28.05.2014 р. (а.с.127-131), витягом із протоколу № 27 загальних зборів акціонерів СК «Поліс-Центр» від 29.04.2014 р. (а.с.132-136), витягом із кримінального провадження № 0002097 (а.с.137) і низкою судових рішень (а.с.138-149).

При цьому суд першої інстанції виходив із характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та завданої шкоди.

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 березня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: