Справа № 522/4321/15-ц
Провадження № 2/522/5034/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про припинення поруки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом, в якому просить припинити Поруку згідно договору поруки №161319 від 28.11.2007 року, укладеному між нею ОСОБА_1 та відповідачем Акціонерним товариством банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обовязків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «УкрСиббанк», які виникли внаслідок забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.11.2007 р., укладеним між Акціонерним товариством банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обовязків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що 28 листопада 2007 р. між нею та відповідачем Акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником прав та обовязків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «УкрСиббанк» був укладений договір поруки №161319, згідно якого позивачка, як поручитель брала на себе зобовязання перед кредитором, тобто АТ КБ «УкрСиббанк» відповідати по зобовязаннях громадянки та відповідачки за позовом ОСОБА_2, які виникали з умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2007 року, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 отримала кредитні кошти на траншовій основі на строк не пізніше 28 листопада 2017 року із сплатою відсотків в розмірі 13,90 річних на споживчі цілі.

Як стверджує позивачка, відповідачка ОСОБА_2 була впевнена в своїй фінансовій стабільності і попросила ОСОБА_1 формально виступити поручителем за її кредитом, тому позивачка їй повністю без будь-яких умов довіряла.

Згодом, через декілька років після укладення кредитного договору ОСОБА_2 перестала виконувати основні зобовязання перед банком по поверненню кредиту в повному обсязі.

Як на сьогодні стало відомо, внаслідок порушення ОСОБА_2 зобовязань по сплаті кредиту перед банком, останній виставив їй письмову вимогу про погашення виниклої заборгованості по зобовязанням за вищенаведеним кредитним договором.

Згідно повідомлення - вимоги №101 складеної банком ще 24.12.2009 року, яку позивачка ОСОБА_1 згодом змогла отримати на її запит до банку, останній вимагав від відповідачки ОСОБА_2 негайного виконання порушеного зобовязання у строк, що не перевищує 30 днів з моменту направлення їй зазначеної вимоги.

Позивачка вважає, що зазначені обставини виключають зобовязання поруки як засобу забезпечення виконання зобовязань за тих підстав, що згідно договору поруки (п. 3.1) останній не має визначеного строку дії та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника ОСОБА_2 за основним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За таких обставин з урахуванням того, що перші порушення зобовязань за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 щодо несплати чергових платежів були вчиненні ще з 2009 року, позивачка вважає шестимісячний строк, в межах якого банк міг звернутися до неї з вимогою а саме з відповідним позовом до суду пропущеним, що позбавляє права банку на стягнення з неї заборгованості в солідарному порядку і припиняє поруку.

Відповідно до п. 1.3 договору поруки імперативно зазначено, що Поручитель відповідає перед кредитором, тобто Банком у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших санкцій, передбачених умовами Основного договору. Тобто несплата чергових платежів боржником на користь банку є порушенням основного зобовязання, що породжує право Банку на звернення до поручителя з вимогою про виконання цих зобовязань.

Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 як солідарного боржника в серпні 2013 року, тобто через 4 роки після допущених боржником ОСОБА_2 порушень за Основними зобовязаннями відповідно до умов кредитного договору.

За таких обставин позивачка ОСОБА_1 вважає, що це виключає зобовязання поруки, які виникли у неї на підставі договору та припиняє ці зобовязання.

Представник позивачки в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити.

Відповідачка за позовом ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позов ОСОБА_1 визнала, із фактами, викладеними в ньому погодилася та просила розглянути його за її відсутності.

Відповідач ПАТ «УкрСиббанк» до судового засідання не зявився. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка представника банку, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, повно та всебічно вивчивши матеріали справи та практику Верховного суду України, виходить з наступного.

Судом встановлено, що 28 листопада 2007 року між відповідачкою за позовом ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Укрсиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 отримувала кредитні кошти на траншовій основі на строк повернення не пізніше 28 листопада 2017 року із сплатою відсотків на споживчі цілі (надалі за текстом кредитний договір).

28 листопада 2007 р. між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем Акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником прав та обовязків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «УкрСиббанк» був укладений договір поруки №161319, згідно якого позивачка, як поручитель брала на себе зобовязання перед кредитором, тобто АТ КБ «УкрСиббанк» відповідати по зобовязаннях громадянки та відповідачки за позовом ОСОБА_2, які виникали з умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2007 року, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 отримала кредитні кошти на траншовій основі на строк не пізніше 28 листопада 2017 року із сплатою відсотків на споживчі цілі (надалі за текстом договір поруки).

В матеріалах справи міститься повідомлення - вимога №101 складена відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» 24.12.2009 року, з якої вбачається, що останній вимагав від відповідачки ОСОБА_2 негайного виконання порушеного зобовязання у строк, що не перевищує 30 днів з моменту направлення їй зазначеної вимоги.

В п. 3.1 договору поруки, який міститься в матеріалах справи зазначається, що останній не має визначеного строку дії та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника ОСОБА_2 за основним договором.

Відповідно до п. 1.3 договору поруки імперативно зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором, тобто Банком у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших санкцій, передбачених умовами Основного договору. Тобто несплата чергових платежів боржником на користь банку є порушенням основного зобовязання, що породжує право Банку на звернення до поручителя з вимогою про виконання цих зобовязань.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із наданої позивачем позовної заяви, з якою банк звернувся з вимогою до суду про стягнення в солідарному порядку з відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором вбачається, що Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 як солідарного боржника в серпні 2013 року, тобто за підрахунком суду через 4 роки після допущених боржником ОСОБА_2 порушень за Основними зобовязаннями відповідно до умов кредитного договору.

При розгляді справи та винесенні судового рішення відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суд в обовязковому порядку повинен враховувати висновки відповідних Рішень (Постанов) Верховного суду України при застосуванні таких норм права.

Зазначена вище позиція щодо припинення поруки із виниклих підстав міститься також у Постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року по цивільній справі № 6-125цс14, де в мотивувальній частині та відповідному правовому висновку суду зазначається, що згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Подібні висновки містяться і в інших Рішеннях Верховного суду України з таким предметом спору, винесених останнім 17 вересня 2014 року, зокрема, по справі № 6-53цс14 та № 6-170цс13.

Зокрема за змістом судового рішення та відповідного висновку ВСУ по цивільній справі № 6-53цс14 вбачається, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою саме до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 почала порушувати свої зобовязання шляхом сплати чергових щомісячних платежів на користь відповідача банку в рамках виконання своїх зобовязань за кредитним договором ще з 2009 року.

В судовому Рішенні ВСУ від 17.09.2014 р по справі за № 6-170цс13 у мотивувальній частині та відповідному правовому висновку в доповнення до вищенаведеного зазначається і наголошується на тому, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Зазначений висновок Верховного суду України може вплинути також на розгляд цивільної справи, на яку посилається позивачка ОСОБА_1 за позовом банку до неї, як заявленого поручителя та солідарного боржника в частині відмови судом банку в заявленій вимозі до ОСОБА_1 про солідарне стягнення з неї заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України в редакції, яка діє на день винесення цього Рішення суду, Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України в редакції, яка діє на день винесення цього Рішення суду, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених, зокрема, законом.

Так як підстави для припинення поруки виникли з 2009 року з урахуванням норм права, які містяться в ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України, суд вважає, що право банку на звернення до ОСОБА_1 як поручителя з вимогою (позовом) про погашення заборгованості в межах строку, встановленого законом, є нереалізованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідач ПАТ УкрСиббанк протягом розгляду справи своєї позиції щодо заявленого позову ні усно ні письмово не виклав.

ОСОБА_2 як співвідповідачка за позовом позов ОСОБА_1 визнала, із фактами, викладеними в ньому погодилася.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зазначені вище положення містяться також і в п. 24 Постанови пленуму Верховнорго суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

В даному випадку таке визнання позову та фактів, викладених в ньому ОСОБА_2 як співвідповідачкою не протирічить наведеним вище застосованому судом закону та практиці Верховного суду України, і такі факти не підлягяють доказуванню і впливають на мотиви суду, наведені в Рішенні.

За таких обставин з урахуванням того, що перші порушення зобовязань за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 щодо несплати чергових платежів були вчиненні ще з 2009 року, суд вважає шестимісячний строк, в межах якого банк міг звернутися до позивачки з позовною вимогою про виплату заборгованості за кредитом пропущеним, що позбавляє права банку на стягнення з позивача заборгованості в солідарному порядку і в свою чергу припиняє поруку. Права позивачки ОСОБА_1 в даному випадку підлягають захисту судом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 15, п. 7 ч. 1 ст. 16, ч. 4 ст. 559, ч. 1 ст. 598 ЦК України ст. 50, ч. 3 ст. 209, ст. ст. 212, 213, 214, 215, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 задовольнити.

Поруку згідно договору поруки №161319 від 28.11.2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та відповідачем Акціонерним товариством банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обовязків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «УкрСиббанк», які виникли внаслідок забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.11.2007 р., укладеним між Акціонерним товариством банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обовязків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 припинити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя 10.06.2015