Провадження № 2/185/319/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря Муржиєвої І.О.

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління ДМС України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2014 року позивач звернувся з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він є власником названого будинку, відповідачка - його колишня дружина зареєстрована в будинку, але з травня 2013 року в ньому не проживає, не бере участь в утриманні будинку і не бажає добровільно знятися з реєстрації.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що у травні 2013 року відповідачка виїхала з будинку, вивезла всі свої речі, переїхала до своєї матері, після чого в будинку не з'являлася. Відповідачка виїхала з будинку добровільно, але відмовляється знятися з реєстрації.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що дійсно у травні 2013 року вона пішла з будинку, але вона була змушена піти, оскільки колишній чоловік застосовував до неї фізичне насильство та погрози. До міліції з цього приводу вона не зверталась. Після того як вона пішла, позивач змінив замок, тому вона зверталась до дільничного інспектора і в його присутності забирала свої речі з будинку. Вона не намагалась вселитись до будинку і з відповідним позовом до суду не зверталась через матеріальні труднощі. Вона не бажає зніматися з реєстрації у будинку, оскільки протягом семи років проживала у ньому, вклала у ремонт багато своєї праці та грошових коштів і вважає, що має право на грошову компенсацію.

Представник третьої особи - Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цій квартирі.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України щодо плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги.

У судовому засіданні встановлено, що з 24 лютого 2006 року по 16 червня 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

ОСОБА_1 є власником жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 листопада 2002 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою.

Згідно акта від 04 листопада 2014 року, складеного головою квартального комітету №62 м.Павлограда у присутності сусідів (а.с.9) ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 з травня 2013 року, її особистих речей в будинку немає.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердили факт непроживання відповідачки у будинку з травня 2013 року.

Відповідачка не заперечувала проти того, що вона дійсно не проживає в будинку з травня 2013 року, але зазначила, що не втратила до нього інтерес, має намір вселитися туди.

Однак жодного доказу на підтвердження того, що вона з травня 2013 року намагалась вселитися в будинок, а позивач чинив їй у цьому перешкоди, відповідачка не надала.

Залишивши будинок у травні 2013 року, відповідачка забрала з нього всі свої речі, що свідчить про те, що вона мала намір переїхати з цього будинку на інше постійне місце проживання.

Крім того у судовому засіданні відповідачка пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_2 у будинку своєї матері, з нею проживає син від першого шлюбу - ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8 проживає з батьком за адресою АДРЕСА_1, між нею та позивачем існує спір щодо місця проживання дитини, який вона має намір вирішити у судовому порядку.

Таким чином відповідачка, яка є колишнім членом сім'ї позивача, не проживає у спірному будинку понад один рік, має інше місце проживання, ніяких дій, які б свідчили про те, що вона не втратила інтерес до спірного житла, відповідачка не вчинила.

Судові витрати, понесені позивачем при подачі позовної заяви (а.с.1-2) підлягають стягненню з відповідачки як передбачено ч.1 ст.88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд.

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: У. М. Болдирєва