Провадження № 22-ц/783/2071/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Тропак О.В. Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю прокурора Лящука Т.І.,

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року у справі за позовом представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 до Прокуратури Львівської області, УДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справи України у Львівській області, про звільнення майна з-під арешту, усунення перешкод у здійсненні права власності ,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом до Прокуратури Львівської області, УДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області, ГУМВС України у Львівській області, про звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у здійсненні права власності. В обґрунтування позову посилається на те, що 26 грудня 2009 року відповідно до біржової угоди №КПО76343 він придбав автомобіль марки «МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 380D» Фургон малотонажний-в номер кузова НОМЕР_2, після чого здійснив його реєстрацію у Криворізькому ВРЕВ ДАІ МВС України в Дніпропетровській області, що є структурним підрозділом УДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області. В подальшому йому стало відомо, що постановою старшого слідчого Прокуратури Львівської області від 23 травня 2011 року Сапуцького Р.Я. на автомобіль накладено арешт у кримінальній справі. Оскільки він (позивач) не є обвинувачем чи потерпілим у справі, автомобіль не був визнаний речовим доказом, цим арештом порушуються його права власника. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 до Прокуратури Львівської області, УДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у здійсненні права власності задоволено. Ухвалено звільнити з-під арешту та зняти заборону на проведення реєстраційних операцій щодо автомобіля марки «МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 380D» ФУРГОН МАЛОТОНАЖНИЙ-В, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом скасування арешту та заборони на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку), накладених на вказаний автомобіль постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області молодшого радника юстиції Сапуцького Р.Я. від 23 травня 2011 року по матеріалах кримінальної справи № 181-0311; зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області зняти арешт та заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) щодо спірного автомобіля, які було накладено постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області молодшого радника юстиції Сапуцького Р.Я. від 23 травня 2011 року.

Рішення оскаржило Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. Апелянт у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному об'ємі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що винесена слідчим постанова про накладення обмежень щодо спірного автомобіля винесена відповідно до вимог КПК України. Арешт на автомобіль накладений не був.

Прокурор вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції в частині задоволення позову до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, зробив свої висновки без належних підстав, справу в цій частині вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду у зазначеній частині не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що згідно облікових даних Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, позивач є власником автомобіля марки «МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 380D» ФУРГОН МАЛОТОНАЖНИЙ-В, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Він є другим власником цього автомобіля (а.с.16-17). Даний автомобіль придбано на підставі біржової угоди № КПО7634376Р від 26 грудня 2009 року.

Згідно комп'ютерної бази даних АІС «Дніпро-ДАІ» 15 червня 2011 року на вказаний автомобіль працівниками Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Дніпропетровська №1 виставлено заборону на проведення будь-яких реєстраційних операцій щодо зазначеного автомобіля.

Постановою старшого слідчого відділу Прокуратури Львівської області Сапуцького Р.Я. від 23 травня 2011року в межах кримінальної справи № 181-0311, порушеної щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень та фактом підроблення і використання підроблених документів, (за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.358 ч.1,3, 364 ч.3, 365 ч.1 КК України) відповідно до ст.130 КПК України накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) відносно спірного автомобіля до вирішення питання у справі (а.с.18-20).

Своє процесуальне рішення слідчий мотивував тим, що в ході досудового слідства у справі встановлено, що у період 2008-2010 років у Львівському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України у Львівській області у 235 випадках проведено реєстрацію транспортних засобів частково без сплати податку з власників транспортних засобів, що реєструються вперше в Україні, а у 1711 - повністю, без сплати податків. Внаслідок цього до місцевого бюджету не сплачено податок з власників транспортних засобів на загальну суму 45 578 100 грн., чим спричинено тяжкі наслідки державним інтересам.

За результатами розгляду цієї кримінальної справи Шевченківським районним судом м. Львова 1 липня 2013 року постановлено вирок, який набрав законної сили. Відповідно до вказаного вироку визнано винними та засуджено до різних покарань службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області.

З кримінальної справи виділено матеріали щодо фактів підробки квитанцій про сплату податку фізичними особами, які проводили реєстрацію транспортних засобів вперше, та незаконної реєстрації службовими особами ВРЕВ УДАІ ГУМВС України у Львівській області цих транспортних засобів, розслідування у яких проводить СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області. Спірний автомобіль до цієї категорії не віднесений. Позивач не був і не є підозрюваним або обвинувачуваним по кримінальній справі № 181 - 0311, по якій органом досудового слідства було накладено вказане вище обтяження, не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні №0001639, матеріали якого виділено з кримінальної справи № 181-0311. Позивач вперше автомобіль не реєстрував, він є другим власником та не мав обов'язку по сплаті податку з власників транспортних засобів, які його реєструють вперше. При реєстрації за позивачем спірного автомобіля арештів та заборон щодо такого виявлено не було і проведено реєстрацію без застережень.

Згідно з Порядком державної реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 7 вересня 1998 року № 1388, реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків. Тобто у разі відсутності документів про сплату відповідних податків, реєстрація, перереєстрація та технічний огляд транспортних засобів не проводиться.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів» податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що накладення заборон на належний позивачеві спірний транспортний засіб є протиправним та порушує його охоронюване законом право власності.

Право власності на спірний автомобіль набуто позивачем у визначений законом спосіб. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Закон гарантує власнику право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав, якими закон наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника.

На підставі аналізу наявних у справі доказів судом вірно встановлено, що в діях позивача ОСОБА_4 не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля; майно придбано у законний спосіб, належним чином оформлено реєстрацію цього транспортного засобу, здійснено передбачені законом платежі.

За змістом ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна у кримінальній справі проводиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно лише обвинуваченого, підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії. Цим Кодексом не передбачено як вид забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна у кримінальній справі заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку), що було застосовано слідчим у даному випадку.

Позивач не є учасником кримінального процесу (підозрюваним, обвинуваченим, цивільним відповідачем) у кримінальній справі № 181-0311 та позбавлений права оскаржити дії слідчого в порядку, передбаченому КПК України в межах розслідування цієї справи.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Така позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року щодо неоднакового застосування норм матеріального права, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів вважає безпідставною позицію апелянта та представника прокуратури в тій частині, що розслідування в межах кримінального провадження триває і не завершено; за належний позивачеві автомобіль не сплачено податок, який не надійшов до бюджету, чим спричинено збитки державі, оскільки така позиція не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає встановленим по справі обставинам.

Ухвалюючи рішення про звільнення з-під арешту та зняття заборони на проведення реєстраційних операцій щодо автомобіля марки «МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 380D» ФУРГОН МАЛОТОНАЖНИЙ-В, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом скасування арешту та заборони на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку), накладених на вказаний автомобіль постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області молодшого радника юстиції Сапуцького Р.Я. від 23 травня 2011 року по матеріалах кримінальної справи № 181-0311; зобов'язання Управління державної автомобільної інспекції головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області зняти арешт та заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) щодо спірного автомобіля, які було накладено постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області молодшого радника юстиції Сапуцького Р.Я. від 23 травня 2011 року, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що накладення арешту на належний позивачеві автомобіль порушує права власника на користування та розпорядження майном, оскільки він не притягався до участі у кримінальній справі в якості підозрюваного, йому не пред'явлено обвинувачення, не оголошено про підозру у вчиненні будь-якого злочину в межах зазначеної кримінальної справи, він не є відповідачем за вимогами цивільно-правового характеру.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, оскаржуване рішення в цій частині ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, оскільки між цим органом та позивачем відсутні будь-які відносини, що впливають на вирішення даного спору. Захист порушеного права позивача не стосується апелянта та його підрозділів. Відтак, вказівка в резолютивній частині оскаржуваного рішення про задоволення позову до апелянта є необґрунтованою. Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в позові до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Керуючись ст. 303, п.п.1, 2 ч.1 ст.307, ст. ст.308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року в частині задоволення позову до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення. У задоволенні позову до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: