Справа № 341/2867/13-ц
Провадження № 22-ц/779/251/2015
Головуючий у 1 інстанції Мула О. Д.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта Рокетської С.В.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Галицького районного суду від 24 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 22046 грн. 70 коп. заборгованості за договором кредиту.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 15 лютого 2008 року між сторонами укладено договір, за яким позивач надав відповідачу 250 грн. кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік за користування коштами на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31 серпня 2014 року утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Галицького районного суду від 24 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення постановленоз порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд помилково застосував позовну давність до правовідносин, що склалися між сторонами, так як ОСОБА_4 не представив доказів подання ним заяви до банку про закриття карткового рахунку та припинення дії договору, тому, відповідно до умов договору, дія його продовжується, а правовідносини тривають до повного погашення відповідачем кредиту. За таких обставин апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта Рокетська С.В. апеляційну скаргу підтримала з наведених у ній мотивів та просила скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 15 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір про отримання кредиту в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% за рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.12-13).

Вказаний договір укладено у формі заяви відповідача, яка разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг (кредитний договір) (а.с.14-20).

Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2013 року становить 22046 грн. 70 коп., з яких: 5998 грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом; 10982 грн. 59 коп. - заборгованість по процентах; 3539 грн. 41 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1026 грн. 03 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.7-11).

У заяві ОСОБА_4 від 15.02.2008 року, яка є частиною кредитного договору, зазначено, що строк дії кредитної картки - до 04/10, тобто до квітня 2010 року, сума кредитного ліміту - 250 грн., базова процентна ставка - 36% з розрахунку 360 днів в році, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по Кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на картку Клієнта, так і списанням Банком коштів (а.с.12, 13).

Відповідач підтвердив факт отримання кредиту в сумі 250 грн. на умовах договору, останнє погашення боргу відбулося 02.10.2008 року, що підтверджується також розрахунком заборгованості.

Відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог банку, про що представником останнього подано відповідну заяву (а.с.65).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

При цьому згідно ст.261 ЦК України - початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки із строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014 р у справі № 6-14 цс 14 висловлено правову позицію, яка полягає в тому, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається із умов кредитного договору, відповідач зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами - щомісячними платежами в розмірі 7% суми заборгованості, що передбачено заявою відповідача, а погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, що передбачено п.5.4 Правил користування платіжною карткою. Також встановлена відповідальність за порушення строків повернення кредиту та процентів за ним (п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою визначено строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (строк дії картки), в даному випадку - не пізніше останнього дня місяця квітня 2010 року, оскільки строк дії картки - до квітня 2010 року.

Із розрахунку заборгованості слідує, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, останнє погашення по кредитному договору ним здійснено 02.10.2008 року, після цього відповідач не виконував зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів по кредиту та відсотках. Дія картки закінчилась у квітні 2010 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у листопаді 2013 року.

Отже, позивач пропустив строк позовної давності як щодо вимог про стягнення місячних платежів, строк позовної давності щодо яких починається після несплати чергового платежу, так і щодо повернення кредиту в повному обсязі, на що позивач мав право з квітня місяця 2010 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності на підставі ч.4 ст.267 ЦК України, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 24 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

О.Ю. Беркій