АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3063/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 645/4353/14 Довготько Т.М.
Категорія: кредитні Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особи: ОСОБА_1, приватний нотаріус ХМНО Широкова Вікторія Анатоліївна про розірвання кредитного договору, договору іпотеки та зобов»язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА :

19 січня 2015 року поозивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати кредитний договір №НАЕ2СА00000034 та договір іпотеки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. , укладені між ним та відповідачем та зобов»язати приватного нотаріуса Широкову В.А. зняти заборону відчуження квартири та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна іпотекою.

Свої вимоги, з посиланням на ст. ст. 19, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» , ст.ст. 230, 215, ч.2 ст. 548, ч.2 ст. 652 , 1054 ЦК України обгрунтоває тим, що 17.12.2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № НАЕ2СА00000034 на суму 22000,00 доларів США та 4714 доларів США на оплату страхових платежів з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 7.1. кредитного договору кредит надавався банком на споживчі цілі, отже є договором споживчого кредиту. На забезпечення повернення кредиту було укладено договір іпотеки однокімнатної квартири житловою площею 13,6 кв.м., що належить йому та його матері ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач також зазначає, що 08.09.2014 року Апеляційний суд Харківської області встановив, що відсотки нараховуються на суму 22169,27 доларів США, а не 22000,00 доларів США як вказано у кредитному договорі, тобто збільшуються відсотки, штрафні санкції.

Як на підставу розірвання вказаних договорів позивач зазначає,що під час їх укладення вказаних було допущено порушення низки законодавчих актів, внаслідок чого, вважає, що договори кредиту та іпотеки повинні бути розірвані.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримав вказані позовні вимоги з зазначених підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні суду першої інстанції позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити за необґрунтованістю.

Третя особа - ОСОБА_1. в судовому засіданні суду першої інстанції позов ОСОБА_2 підтримала, та просила його задовольнити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Наводить ті ж доводи,що і в суді першої інстанції., а також зазначає на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року , в якій зазначено,що сума кредиту складає 221169,00 доларів США та вважає наявними підстави для розірвання зазначених договорів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

При цьому, судом першої інстанції встановлено , підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується, що 17.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № НАЕ20А00000034, згідно пунктів 2.1.1., 7.1. умов якого, Банк надає позичальнику кредит у вигляді поновлюваної лінії в розмірі 22 000,00 доларів США на ремонт нерухомості та 4714,40 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 умов даного договору у розмірі 0, 92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 20% від суми виданого кредиту щомісяця.

Згідно до пунктів 2.1.3. та 2.2.7 умов кредитного договору при його підписанні ОСОБА_2 звернувся до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів, відповідно до договорів страхування та Банк зобов»язувався провадити у випадку непред»явлення ним документів, що підтверджують сплату чергових платежів за рахунок інших джерел ,до дат їхньої сплати перераховувати кошти на сплату чергових платежів. ( а.с.3-7).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 49835,06 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки-зазначену вище квартиру та виселено з неї ОСОБА_2., ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають в зазначеній квартирі зі зняттям їх з реєстраційного обліку (а.с.29-31).

Як свідчить вказане рішення суду першої інстанції, при його ухваленні були також розглянуті зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2. про визнання зазначеного вище кредитного договору недійсним та вимоги ОСОБА_1- про визнання недійсним вказаної договору іпотеки , в задоволенні яких їм було відмовлено .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року - змінено. Скасовано в частині визначеного розміру заборгованості за кредитним договором № НАЕ20А00000034 від 17.12.2007 року, в частині виселення ОСОБА_2. та інших осіб, які зареєстровані і проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, в частині зняття з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області ОСОБА_2., ОСОБА_1. та інших осіб та в частині стягнення судового збору. Вирішено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ20А00000034 від 17.12.2007 року в розмірі 39223,36 доларів США, звернуто стягнення на вказане іпотечне майно. Виселено ОСОБА_1, яка зареєстрована і проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2., ОСОБА_1. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по 1609,50 грн. з кожного судового збору. В іншій частині рішення суду - залишено без змін ( а.с. 32-34).

Як свідчить зазначене рішення суду апеляційної інстанції,змінюючи розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, суд апеляційної інстанції виходив з того ,що за змістом позовних вимог сума ПАТ КБ «Приватбанк» сума заборгованості за кредитним договором становила 39223, 36 доларів США, що еквівалентно 313394, 65 грн. та протягом розгляду справи позовні вимоги не збільшував, у зв»язку з чим висновок суду першої інстанції щодо суми заборгованості в розмірі 49835,06 доларів США, що еквівалентно 398182,11 грн. не відповідає заявленим позовним вимогам ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вказані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції також свідчать про те, що як на підставу визнання зазначеного вище кредитного договору недійсним, ОСОБА_2 посилавсь на ненадання ПАТ «КБ ПриватБанком», при його укладанні повної інформації щодо умов кредитування, отримання Банком прихованого додаткового доходу та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2014року, касаційні скарги ОСОБА_1. та ОСОБА_2.. відхилено. Рішення Московського районного суду м.Харква від 04.07.2014 року у не скасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014 року залишено без змін ( а.с.36-37).

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як свідчать вказані кредитний та іпотечний договори, їх умовами не передбачено підстав для розірвання зазначених вище договорів.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов»язання. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої особи за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;3)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору ; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе зацікавлена сторона.

За змістом частин 2 та 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються з моменту набрання рішення суду про розірвання договору законної сили.

Доказів, які б свідчили про істотне порушення відповідачем умов договорів, внаслідок чого позивачу було завдано шкоди ( ч.2 ст. 651 ЦК України) та він значною мірою позбавився того, на що розраховував при укладанні договору, позивач, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України суду не надав.

Посилання позивача на наявність ухвали Апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року як на доказ такого істотного порушення умов кредитного договору , не є таким доказом, оскільки відповідно до зазначеної ухвали, апеляційний суд, розглядаючи заяву ОСОБА_2. про роз»яснення рішення апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2014 року, залишив вказану заяву без задоволення .

Як свідчить вказана ухвала суду, саме ОСОБА_2, просив йому роз»яснити суму заборгованості 22169,27 доларів США, замість 22000 доларів США (а.с.8-9), тобто вказана обставина при розгляді заяви позивача не була встановлена зазначеним судовим рішенням.

Більш того, незгода позивача з встановленими рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014 року розміром наявної за зазначеним кредитним договором заборгованості позивача перед відповідачем, у відповідності до зазначених вище норм матеріального права, не є підставою для його розірвання.

Згідно до вимогч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як свідчить позовна заява позивача, він як на підставу розірвання зазначених вище договорів також посилався на вимоги ст. 230, ч.2 ст. 215 ЦК України, які передбачають підстави для визнання правочинів ( зазначених договорів) недійсними, а не їх розірвання.

З вимогою ж про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними, з підстав навмисного введення відповідачем його в оману щодо обставин, які мають істотне значення( ч.1 ст. 229, ст. 230 ЦК України) позивач до суду не звертався.

Не є також підставою для розірвання зазначених договорів посилання позивача на порушення відповідачем при укладанні договорів вимог ст. ст. 11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» , оскільки такі порушення, у відповідності до ч.2 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання таких договорів недійсними, а не їх розірвання.

Більш того, з вимогами щодо визнання недійсним кредитного договору з підстав порушення відповідачем при його укладанні вказаних норм Закону України «Про захист прав споживачів» позивач вже звертався до суду та рішенням Московського районного суду м.Харкова від 04 липня 2014 року, яке в цій частині було залишено без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу було відмовлено .

Вимагаючи розірвання договору, на підставі статті 652 ЦК України на позивача покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, однак таких доказів позивач суду не надав.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для розірвання зазначених вище кредитного та іпотечного договорів.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :