У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вилучення гуманітарного автомобіля із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 02 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (далі - департамент праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА) звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 07 жовтня 1991 року ОСОБА_5 як інвалід другої групи був поставлений на облік у відділі соціального забезпечення Сумського облвиконкому для забезпечення автомобілем. 15 квітня 2004 року він був забезпечений автомобілем марки «Mazda 626», що наданий Головному департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА громадянином Литви ОСОБА_7 в якості гуманітарної допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Посилаючись на те, що члени його сім'ї не сплатили всі необхідні митні платежі, жоден із членів його сім'ї не має статусу інваліда і не перебуває у черзі на забезпечення автомобілем на пільгових умовах, проте зазначений автомобіль не повернули, позивач просив вилучити зазначений гуманітарний автомобіль із чужого незаконного володіння відповідачів.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 02 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 30 жовтня 2014 року, у задоволенні позову департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі департамент праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності факту експлуатації ОСОБА_3 спірного автомобіля після смерті ОСОБА_5, а також із невчинення відповідачами дій щодо отримання цього автомобіля у власність чи у користування.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 07 жовтня 1991 року ОСОБА_5 як інвалід другої групи був поставлений на облік у відділі соціального забезпечення Сумського облвиконкому для забезпечення автомобілем.

15 квітня 2004 року ОСОБА_5 отримав автомобіль марки «Mazda 626», який надав Головному департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА громадянин Литви ОСОБА_7 в якості гуманітарної допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Пред'являючи позов, департамент праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА посилався на те, що члени сім'ї ОСОБА_5 не сплатили всі необхідні митні платежі, жоден із них не має статусу інваліда і не перебуває у черзі по забезпеченню автомобілем на пільгових умовах, проте зазначений автомобіль не повернули.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У даній справі такою подією (фактом) є смерть інваліда ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1.

Порядок забезпечення інвалідів автомобілями був затверджений постановою Кабінетом Міністрів України 08 вересня 1997 року (далі ‒ Порядок від 08 вересня 1997) у зв'язку з прийняттям законів України: від 22 грудня 1995 року № 488 «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та від 06 червня 1996 року № 230 «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - з метою впорядкування забезпечення автомобілями різних категорій інвалідів і спрямований на захист інтересів інвалідів.

Згідно з п. 37 Порядку в (у редакції, чинній на час прийняття рішення про надання спірного автомобіля ОСОБА_5) після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Частиною 4 ст. 4 ЦК України визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Порядок був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення після смерті інваліда автомобіля, отриманого ним як гуманітарна допомога, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час його смерті.

Таким нормативно-правовим актом є Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі ‒ Порядок від 19 липня 2006 року), відповідно до п. 41 якого (у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_5, яка сталася у 2013 році) автомобіль, отриманий інвалідом як гуманітарна допомога, після його смерті повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Отже, ураховуючи те, що права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок від 19 липня 2006 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2013 року № 6-153цс12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Наведеного суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірили посилань позивача на те, що члени сімʼї померлого інваліда ОСОБА_5 не сплатили передбачених п. 41 Порядку від 19 липня 2006 року податків і зборів, хоча цим пунктом встановлено, що після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України, оскільки порушення закону допущені як районним судом, так і апеляційним, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 02 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська