Справа № 363/4075/14-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/475/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 46 13.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Ясногородська сільська рада Вишгородського району Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Заявлені вимоги мотивував тим, що він є власником двох земельних ділянок на території Ясногородської сільської ради Вишгородського району по АДРЕСА_2, відповідач ОСОБА_2 проживає на сусідній земельній ділянці через дорогу навпроти нього за адресою АДРЕСА_1. У 2010 році ОСОБА_2 самовільне захопив частину земель загального користування, а саме частину вулиці, шляхом встановлення паркану, яким відгороджено територію до 2 м. шириною і 40 м. довжиною, внаслідок чого значно звузилася проїжджа частина вулиці, виникло ускладнення для проїзду приватного та комунального транспорту. Просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки загального користування по АДРЕСА_1 біля будинків № 11 та 13 с. Ясногородка Вишгородського району, шляхом знесення самочинно побудованого паркану та зобов'язати відповідача привести земельну ділянку до стану, придатного для використання за цільовим призначенням.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів здійснення відповідачем перешкод в користуванні належними йому земельними ділянками або земельними ділянками загального користування та порушення в зв'язку із цим відповідачем прав позивача.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок пл. 0,0496 га. та 0,25 га. на території Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку відповідно серії ЯЛ № 320184 та ЯЛ № 320185 від 08 серпня 2011 року.

23 вересня 2011 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області повідомила ОСОБА_1 листом № 7/10-596, що ОСОБА_2 самочинно, без затвердженої проектної документації та документів на право проведення будівельних робіт виконав будівельні роботи з реконструкції житлового будинку та з будівництва дерев'яної огорожі з боку АДРЕСА_1 загальною довжиною 40 м. Відповідно до ч. 3 ст. 96 КУпАП ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 43).

02 жовтня 2012 року Вишгородська районна державна адміністрація повідомила ОСОБА_1 листом № 27-80/657, що ОСОБА_2 самочинно, без затвердженої проектної документації та документів на право проведення будівельних робіт, виконав будівельні роботи з реконструкції житлового будинку, на підставі чого був притягнутий до адміністративної відповідальності і отримав припис з вимогою усунути вказані порушення (а. с. 16).

09 серпня 2013 року Державна інспекція сільського господарства в Київській області повідомила ОСОБА_1 листом № 14-07/4119, що станом на 08 серпня 2013 року встановити факт самовільного зайняття земельної ділянки земель загального користування (частина дороги по АДРЕСА_1) не є можливим в зв'язку з відсутністю межових знаків земельних ділянок (а. с. 39).

30 квітня 2014 року Державна інспекція сільського господарства в Київській області повідомила ОСОБА_1 листом № 14-07/2846, що ОСОБА_2 використовує земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 671773, кадастровий № :18:201:0153 та ЯЖ № 671774, кадастровий № :18:201:01:54, при цьому межові знаки на місцевості відсутні, що є порушенням ст. 55 Закону України «Про землеустрій» (а. с. 17).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції визначився належним чином з характером спірних правовідносин, надав оцінки наявним у справі доказам. Зокрема, оцінюючи доводи позивача щодо порушення прав позивача в зв'язку із захопленням відповідачем земель загального користування (дороги), дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не було доведено, чи мало взагалі місце таке захоплення.

Із листів Державної інспекції сільського господарства та Вишгородської районної державної адміністрації вбачається лише, що ОСОБА_2, який використовує земельні ділянки по АДРЕСА_1, самочинно виконав будівельні роботи з реконструкції житлового будинку та з будівництва дерев'яної огорожі з боку АДРЕСА_1, однак встановити факт самовільного зайняття земельної ділянки земель загального користування неможливо, а сам по собі факт самочинних будівельних робіт не може свідчити про порушення прав ОСОБА_1 як землекористувача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що факт захоплення відповідачем земель загального користування підтверджується показаннями свідків, колегія суддів вважає, що ці докази не є належними, так як дані особи не володіють спеціальними знаннями і не можуть давати відповіді на питання, що відносяться до компетенції спеціалістів-землевпорядників.

Відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Разом із тим, під час розгляду справи по суті позивач із клопотаннями про призначення судової земельно-технічної експертизи не звертався.

Посилання апелянта на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 320184, згідно плану меж якого одна із меж відноситься до земель загального користування (проїзду), як не підтверджує, так і не спростовує висновків суду про недоведеність порушення прав позивача, оскільки належний позивачу державний акт відображає лише розташування на місцевості його земельної ділянки і не доводить жодних обставин щодо розташування земельної ділянки відповідача і її фактичної конфігурації.

Доводи апеляційної скарги, що позивач неодноразово звертався до Державної інспекції сільського господарства в Київській області, Вишгородської районної державної адміністрації, Управління Держземагенства у Вишгородському районі з приводу самовільного зайняття відповідачем земель загального користування, висновків суду не спростовують, оскільки із наданих позивачу відповідей на його звернення факту захоплення земельної ділянки не установлено, а невиконання відповідачем припису Державної інспекції сільського господарства не є предметом даного позову.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно листа № 1515 від 18 липня 2013 року прокуратурою Вишгородського району за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 не встановлено підстав для вжиття заходів прокурорського реагування (а. с. 41 - 42).

Також позивачем не було доведено, що відповідач своїми діями позбавив позивача можливості використання земельної ділянки за цільовим призначенням або іншим чином завдає йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтується на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.