АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/3152/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за несплату аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и л а :

12 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за несплату аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

У мотивування вимог посилалася на те, що 16 жовтня 1997 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. В шлюбі мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Фастівського районного суду Київської області від 21 серпня 1997 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, щомісяця починаючи з 09 серпня 1997 року і до досягнення дитиною повноліття та видано виконавчий лист №2-301 від 21 серпня 1997 року.

Відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-301, виданого 21 серпня 2007 року та звернуто стягнення на всі доходи боржника.

Разом з тим, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує несвоєчасно та не у повному обсязі, не бере участі у додаткових витратах.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, станом на 01 лютого 2013 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становила 24540 грн. 99 коп. Відповідно до довідки-розрахунку по аліментах, заборгованість з 01 лютого 2013 року по 01 січня 2014 року становить 7383 грн. 09 коп.

Крім того, за період з 01 лютого 2013 року по 01 січня 2014 року розмір неустойки за 334 днів заборгованості: (24540.99 грн. : 100 (%)) х 334 (днів) = 81966 грн. 91 коп. За період з 01 січня 2014 року по 23 травня 2014 року розмір неустойки позивачем визначено в сумі за 142 дні заборгованості: (7383.09 грн. : 100 (%)) х 142 (днів) = 10483 грн. 99 коп.

Також зауважувала, що ОСОБА_2 відмовляється приймати участь у додаткових витратах на дитину, чим порушує права неповнолітньої дитини. Оскільки за 2011-2013 роки вона понесла додаткові витрати на дитину в розмірі 12900 грн. 00 коп. відповідно до рахунків-фактур №УТ-0005985 від 10 серпня 2011 року, №YT-0000075 від 04 січня 2012 року, №YT-0003731 від 10 липня 2012 року, №YT-0001359 від 11 січня 2013 року. №YT-0003811 від 06 серпня 2013 року, №YT-0001226 від 04 лютого 2014 року на оплату за навчання сина за договором №151 АТ/9 від 30 серпня 2011 року, вважала, що відповідач повинен також відшкодувати їй половину здійснених витрат одноразово в сумі 6450 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене, просила суд стягнути з відповідача на її користь:

- заборгованість по аліментах на сина за період з 01 лютого 2013 року по 01 січня 2014 року в розмірі 24540,99 грн.;

- неустойку за несплату аліментів в період з 01 лютого 2013 року по 01 січня 2014 року в сумі 81966,91 грн.;

- заборгованість по аліментах на сина за період з 01 січня 2014 року по 23 травня 2014 року в розмірі 7383,09 грн.;

- неустойку за несплату аліментів в період з 01 січня 2014 року по 23 травня 2014 року в сумі 10483,99 грн.;

- понесені додаткові витрати на утримання сина в сумі 6450,00 грн.;

- 400,00 грн. витрачених на отримання правової допомоги та відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку з заборгованості по несплаті аліментів у розмірі 31924 грн. 08 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 319 грн. 21 коп. та судові витрати пов'язані з оплатою витрат на правову допомогу у розмірі 97 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Зазначає, що жодних заяв за фактами прострочення сплати аліментів до виконавчої служби не надходило, його вини у виникненні заборгованості не має, а сума можливої неустойки 92450 грн. є значною сумою для нього, оскільки він є безробітним та фактично інвалідом.

Суд не дослідив той факт, що заборгованість на загальну суму 31924,08 грн. не відповідає дійсному розміру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 16.10.1997 року шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с. 6). У шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

21.08.1997 року Фастівським районним судом Київської області видано виконавчий лист №2-301 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини заробітку щомісячно починаючи з 09.08.1997 року і до повноліття дитини (а.с. 8-9,45-46).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 17.04.2013 року №13807 складеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, заборгованість станом на 01.02.2013 року становить 24540,99 грн. (а.с.11, 47).

Відповідно до довідки-розрахунку по аліментах №452/1 від 23.01.2014 року складеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, заборгованість станом на 01.02.2013 року становить 24540,99 грн., а заборгованість за період з 01.02.2013 року по 01.01.2014 року за 11 місяців складає 7383,09 грн. (а.с.12).

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 на те, що розмір заборгованості по аліментах не відповідає дійсності, оскільки розрахунки заборгованості державних виконавців ним не оскаржувались, інших доказів на підтвердження меншого розміру заборгованості, як того вимагають статті 10,60 ЦПК України, не надано.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по аліментах та про стягнення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 не оскаржувалося та набрало законної сили.

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів суд першої інстанції підставно виходив з того, що розмір пені обрахований вірно, проте з урахуванням матеріального стану відповідача має бути зменшений до суми самої заборгованості по аліментах та становити 31924,08 грн. з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому, пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення.

Також, слід зазначити, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого, кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.09.2013, яка, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України при розгляді справ даної категорії.

З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що здійснюючи розрахунок неустойки по сплаті аліментів, вона нараховує на суму заборгованості у розмірі 24540,99 грн., яка утворилась станом на 01.02.2013 року 1% за кожен день прострочення по 01.01.2014 року, а також 1% за кожен день прострочення на суму заборгованості в розмірі 7383,09 грн., яка утворилась за 11 місяців 2013 року, з 01.01.2014 року по 23.05.2014 року - день складання позовної заяви.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність даного розрахунку правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 11.09.2013 року, оскільки заборгованість в сумі 24540,99 грн. існує станом на 01.02.2013 року і до 01.01.2014 року у відповідності до наявних в матеріалах справи довідок-розрахунків, жодна її частина сплачена не була, тож за цей час періодичні платежі співпадають один з одним і всією сумою заборгованості, з даного часу по всіх попередніх платежах заборгованість триває в одному часовому вимірі щодо всіх попередніх платежів, заборгованість по яких у кінцевому випадку станом на 01.02.2013 року складає 24540,99 грн. і розраховується за формулою 24540,99 грн. х 1% х 334 (кількість днів прострочення) = 81966,91 грн. Також відповідає дійсності розрахунок неустойки по сплаті аліментів за період з 01.01.2014 року по 23.05.2014 року (день складання позовної заяви), оскільки заборгованість на яку вона нараховується в сумі 7383,09 грн., виникла за одинадцять місяців 2013 року і розраховується за формулою 7383,09 грн. х 1% х 142 (кількість днів прострочення) = 10483,99 грн.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що загальний розмір неустойки становить 81966,91 грн. + 10483,99 грн. = 92450,90 грн.

Крім того, колегією суддів береться до уваги той факт, що відповідачем не надано власного розрахунку неустойки з обґрунтуванням його правильності та повноти.

Не є підставою для скасування рішення суду в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів посилання ОСОБА_2 на те, що жодних заяв за фактами прострочення сплати аліментів до виконавчої служби не надходило, тому його вини у виникненні заборгованості не має, оскільки відповідачу було відомо про рішення суду і про необхідність сплати аліменти щомісячно, проте останній з певних суб'єктивних причин, які не можуть бути визнані поважними, не сплачував аліменти, станом своїх виплат не цікавився, а звернувся до Відділу державної виконавчої служби з даного приводу лише у липні 2014 року після відкриття провадження у даній справічим фактично усунувся від обов'язку утримання дитини, що є неприпустимим в силу вимог закону, й зазначені обставини не дають підстав для висновку про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості. Також при встановленні наявності вини у виникненні заборгованості по аліментах судом вірно враховано й те, що відповідач для отримання додаткового заробітку укладав у 2013 році договори побутових підрядів (а.с. 69-73), проте доказів того, що з отриманих за договорами підряду коштів він сплатив аліменти, матеріали справи не містять.

Разом з тим, врахувавши вимоги ч.2 ст.196 СК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, суд дійшов підставного висновку про те, що розмір неустойки має бути зменшений до 31924,08 грн. порівняно з заявленими до стягнення 92450,90 грн., що становить суму самої заборгованості по аліментах, оскільки в матеріалах справи містяться докази незадовільного матеріального стану відповідача (а.с. 37-38,69-73).

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: