Справа № 359/8456/14 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/449/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 18 13.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року позивач ТОВ «Факторинг Україна» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21 липня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-003/172/2008, та в подальшому до 18 жовтня 2013 року укладалися додаткові договори, за умовами яких банк надав позичальнику кредит в розмірі 177085,56 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Станом на 13 серпня 2014 року у позичальника існує заборгованість в сумі 192139,45 доларів США та 122060,31 грн., невиконання позичальником умов кредитного договору на підставі п. 1.9.1 кредитного договору дає право достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у позичальника. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 жовтня 2012 року було укладено договір поруки № SR-003/172/2008 між банком та ОСОБА_2, а у зв'язку зі зміною сторони за договором поруки і укладенням додаткового договору до кредитного договору, 18 жовтня 2013 року між поручителем та ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» було укладено договір поруки № 1, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням ОСОБА_1, що виникають з умов кредитного договору. Згідно з умовами договору факторингу від 02 липня 2013 року, договору про відступлення права вимоги від 02 липня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки. Просив стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 192139,45 доларів США, що еквівалентно 2524583,83 грн., та 122060,31 грн., а також судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 192139,45 доларів США, що еквівалентно 2524583,88 грн., та 122060,31 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 3654 грн.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 21 липня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-003/172/2008 та додаткові договори до нього від 21 червня 2010 року, 15 липня 2010 року, 23 травня 2011 року, 22 жовтня 2012 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 177085,56 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредитні кошти надаються банком шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені грошові кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись позичальником щомісяця у розмірі та в строки, визначені у графіку платежів, який є невід'ємним додатком № 1 до кредитного договору. В строки, передбачені кредитним договором, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки у валюті, що відповідає валюті кредиту, згідно з п. 1.11.1 частини № 2 кредитного договору. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1 частини № 2 кредитного договору.

22 жовтня 2012 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-003/172/2008.

02 липня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає (відступає) фактору права грошової вимоги на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитними договорами, а фактор здійснює фінансування клієнта за плату на умовах цього договору. В тому числі, передано право грошової вимоги за кредитним договором № ML-003/172/2008 від 21 липня 2008 року, договором поруки № SR-003/172/2008 від 23 жовтня 2012 року, де загальна сума основного боргу боржника та загальна сума процентів у валюті договору становить 198147,89 доларів США.

Також 02 липня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого банк передає та відступає позивачу сукупність прав, належних банку за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно.

18 жовтня 2013 року, в зв'язку з укладанням між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору комісії б/н від 02 липня 2013 року, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1, за умовами п. 1.1 якого поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням ОСОБА_1, що виникають з умов кредитного договору. Даним договором сторони погодили, що станом на дату укладення цього договору сума непогашеного кредиту складає 198147,88 доларів США.

Невиконання позичальником умов кредитного договору на підставі п. 1.9.1 кредитного договору дає право банку достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у позичальника.

07 липня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило цінними листами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудові вимоги № 1591 та № 1592 про погашення заборгованості за кредитним договором, які підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання.

Наведені обставини стверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки за кредитним договором, укладеним між позивачем і відповідачем ОСОБА_1, утворилася заборгованість внаслідок порушення умов кредитного договору, забезпеченого договорами поруки, укладеними між ОСОБА_2 та АТ «ОТП Банк», а в подальшому - із ТОВ «ОТП Факторинг Україна», право вимоги за даними договорами перейшло до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність захисту права позивача шляхом стягнення даної заборгованості солідарно із відповідачів.

Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-003/172/2008 станом на 13 серпня 2014 року становить 192139,45 доларів США, що еквівалентно 2524583,83 грн. та 122060,31 грн., що складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 174895,90 доларів США, суми несплачених відсотків за користування кредитом 17243,55 доларів США, та пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 122060,31 грн.

Колегія суддів враховує, що факт отримання кредиту, наявності заборгованості за кредитним договором та її розмір апелянтом не спростовані; рішення суду в частині суми, що стягнута, є законним, обґрунтованим, ухваленим в результаті всебічного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розміру заборгованості, оскільки на його підтвердження позивачем надано як розрахунок заборгованості, розбитий по періодам з відомостями про нарахування та фактичну сплату, так і виписку з рахунку ОСОБА_1, із якого можна прослідкувати рух грошових коштів.

Відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги, що позивач не має права вимагати від позичальника погашення кредитної заборгованості у доларах США, оскільки не має відповідної ліцензії НБУ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Оскільки 02 липня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги та договір факторингу, згідно з яким позивач набув право вимог до відповідачів щодо сплати загальної суми заборгованості, при цьому до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та в валюті, визначеними кредитним договором. Отже, доводи апелянта про необхідність ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями є помилковими, оскільки остання необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а право вимоги позивача ґрунтується на договорах, за якими йому було передано право вимоги за цим кредитним валютним договором.

Крім того, ТОВ ОТП «Факторинг Україна» є фінансовою установою та надає послуги з факторингу на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 241 від 03 грудня 2009 року.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також надавати інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення із відповідачів пені за кредитним договором, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санцією.

Відтак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій.

У відповідності до умов кредитного договору № ML-003/172/2008 за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1 кредитного договору. У відповідності до п. 1.11.1 кредитного договору, усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених договором. Інші платежі згідно з п. 1.11.1.1 кредитного договору розраховуються в валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати.

Так, і у відповідності до позовних вимог, позивач просив стягнути суму пені у національній валюті, що відображено і в рішенні суду.

Таким чином доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження при їх перевірці колегією суддів.

Не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи, доводи апелянта, що позивачем порушено вимоги ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Так, невиконання позичальником умов кредитного договору на підставі п. 1.9.1 кредитного договору дає право достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у позичальника в цілому або у визначеній частині. При цьому зобовязання позичальника щодо дострокового виконання зобов'язань в цілому настає з дати відправлення відповідної вимоги на адресу позичальника. У відповідності до застереження № 2 до п. 1.9 кредитного договору вимога вважається надісланою в день її направлення на адресу позичальника, що зазначено в цьому договорі, за допомогою поштового зв'язку. Також у відповідності до застереження до п. 2.1.5.2 додаткового договору від 18 жовтня 2013 року сторони погодилися, що у разі неотримання позичальником вимоги вимога вважається отриманою позичальником на 7 календарний день з дати відправки вимоги, відправленої рекомендованим листом на адресу позичальника.

Із матеріалів справи, зокрема виходячи із графіку повернення кредиту та розрахунку сплачених відповідачем сум, а також розрахунку заборгованості за кредитним договором (а. с. 39), колегія суддів вбачає, що відповідачем допущено істотне порушення умов договору про надання споживчого кредиту у вигляді недотримання графіку повернення кредиту, а тому у позивача виникло право на повернення споживчого кредиту в повному обсязі.

Вимога про дострокове повернення кредиту направлена відповідачам 07 липня 2014 року, а ухвала про відкриття провадження постановлена лише 17 вересня 2014 року, тобто після спливу 60-денного строку для виконання зобов'язання, однак відповідачами не надано доказів, що така вимога банку була ними вчасно виконана.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та кредитного договору із усіма змінами до нього, з умовами яких погодилася ОСОБА_1, позивачем порядку дострокового повернення кредиту порушено не було.

Отже, судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо солідарного стягнення із відповідачів судових витрат в розмірі 3654 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Покладення судом солідарного обов'язку по сплаті судових витрат не ґрунтуються на вимогах закону та є неправильним.

З огляду на вимоги ст. 309 ЦПК України колегія суддів пришла до висновку про необхідність скасування рішення в частині розподілу судових витрат та ухвалення в цій частині нового рішення, за яким стягнути із відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь позивача ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» судових витрат із кожного в розмірі 1827 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року скасувати в частині стягнення судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_2 із кожного на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати в розмірі 1827 грн.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.