Справа № 367/5314/13 Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/67/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 1 05.02.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

5 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Поліщука М.А., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» про визнання права власності на квартиру та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що 29 серпня 2011 року між нею, ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-сіті» було укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого вона набула права вимоги до ТОВ «Аверс-Сіті» щодо передачі об'єкта нерухомості - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 22 серпня 2011 року. Посилалася, що вартість майнових прав відповідає вартості квартири і становить 279012,50 грн., які на момент укладення договору про відступлення права вимоги були сплачені ТОВ «Аверс-Сіті» в повному обсязі.

Вказувала, що 16 вересня 2011 року будинок, складовою частиною якого є спірна квартира, введено в експлуатацію. Рішенням виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 22 вересня 2011 року доручено КП «Ірпінське БТІ» оформити та видати ТОВ «Аверс-Сіті» поквартирно свідоцтва про право власності на квартири введеного в експлуатацію будинку за адресою: АДРЕСА_1. Вказувала, що вона неодноразово в усній та письмовій формі зверталась до ТОВ «Аверс-Сіті» із вимогою щодо передачі їй документів на квартиру та виконання умов договору, однак відповіді не отримала, а тому вважає свої права порушеними. У зв'язку із наведеним просила визнати за нею право власності на об'єкт нерухомості, а саме квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати ТОВ «Аверс-Сіті» передати їй технічну документацію (технічний паспорт) на вказану квартиру.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд належним чином не врахував факт невиконання товариством своїх обов'язків за договором,що у свою чергу потягло порушення її прав на нерухоме майно. Посилається, що вона належним чином виконала обов'язки за договором і претензії з боку відповідача до неї відсутні.

Учасники справи, в тому числі представник ТОВ «Аверс-сіті» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується його розпискою, до суду не з'явився, його неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 29 серпня 2011 року між позивачкою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-сіті» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_2 відступив, а ОСОБА_1 набула права вимоги до ТОВ «Аверс-Сіті» щодо передачі їй у власність об'єкта нерухомості, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Вартість майнових прав згідно п.3.1 цього договору визначена сторонами у розмірі 279012,5 грн. У п.3.2 договору сторони засвідчили, що розрахунки за цим договором були здійснені між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до його укладення (а.с.25-26).

Відступлені ОСОБА_1 права вимоги належали ОСОБА_2 на підставі укладеного між останнім і ТОВ «Аверс-Сіті» договору купівлі-продажу майнових прав № 1/53_ИП від 22 серпня 2010 року. У п. 1.4 зазначеного договору визначено, що майнові права - це всі права на об'єкт нерухомості (кв.АДРЕСА_1) що полягають у праві покупця набути право власності на об'єкт нерухомості після введення в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Згідно п.п.3.1-3.4 вказаного договору купівлі-продажу майнові права на об'єкт нерухомості передаються продавцем покупцю шляхом підписання акту, який підписується сторонами не пізніше 10 робочих днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення покупцем оплати 100% вартості майнових прав, введення відповідної частини будинку в експлуатацію та здійснення розрахунків. Оформлення права власності на об'єкт нерухомості здійснюється покупцем самостійно за власний рахунок. Продавець зобов'язаний на вимогу покупця надати останньому протягом 3-х банківських днів вичерпний пакет документів для оформлення права власності (а.с.9-11).

Відповідно до акту приймання-передачі майнових прав від 25 серпня 2011 року ТОВ «Аверс-Сіті» передало, а ОСОБА_2 прийняв майнові права на об'єкт нерухомості, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно довідки ТОВ «Аверс-сіті» від 15 жовтня 2012 року товариство повідомило про відсутність заборгованості ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу майнових прав № 1/53_ИП від 22 серпня 2010 року (а.с.13).

Також судом встановлено, що 16 вересня 2011 року будинок АДРЕСА_1 введено в експлуатацію, що стверджується сертифікатом інспекції ДАБК у Київській області (а.с.127). Рішенням виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 22 вересня 2011 року доручено КП КОР «Ірпінське БТІ» оформити та видати ТОВ «Аверс-Сіті» свідоцтва про право власності на квартири прийнятого в експлуатацію будинку, в тому числі на спірну квартиру (а.с.128-138).

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачка не надала доказів виникнення у неї права власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку і реєстрації за нею права власності на спірне майно. При цьому суд виходив з того, що позов про визнання права власності згідно ст.392 ЦК України, якою позивачка обгрунтовує порушення свого права, може подати власник майна, а не особа, яка володіє майновими правами на спірне майно.

Крім того, суд послався на ненадання позивачкою доказів порушення її прав з боку відповідача.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Судом встановлено, що у зв'язку із укладанням між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-сіті» договору відступлення права вимоги, позивачка набула майнових прав на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Вказані майнові права належали ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 1/53_ИП від 22 серпня 2010 року та акту приймання-передачі майнових прав від 25 серпня 2011 року.

Реалізація набутих ОСОБА_1 майнових прав передбачена п.3.3 договору купівлі-продажу майнових прав № 1/53_ИП від 22 серпня 2010 року шляхом оформлення права власності на об'єкт нерухомості, чого остання зробити не може, бо відповідач проти цього заперечує.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки ( частина перша статті 190 ЦК України).

Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (стаття 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом даної норми новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

З урахуванням наведеного захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 12 листопада 2014 року при розгляді справи № 6-129 цс 14, предметом якої був спір про визнання права власності на житло за позовом особи до ТОВ «Аверс-сіті». При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України. При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права.

При вирішенні даного спору судом залишено поза увагою, що позивачка не може реалізувати належні їй майнові права шляхом отримання у власність спірної квартири, поскільки право власності на цю квартиру після прийняття будинку до експлуатації вже оформлене на забудовника - відповідача ТОВ «Аверс-сіті» на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради № 270 від 22 вересня 2011 року «Про оформлення та видачу ТОВ «Аверс-Сіті» свідоцтв на право власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1».

Крім того, відмовляючи у позові, суд не врахував, що ТОВ «Аверс-сіті» заперечує проти визнання права власності на квартиру за позивачкою, що у свою чергу свідчить про необхідність захисту її прав.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що з викладених вище підстав позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а саме - в частині визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру, з огляду на те, що відповідач не визнає її право на житло.

Вимоги в частині зобов'язання ТОВ «Аверс-Сіті» передати позивачці технічну документацію (технічний паспорт) на спірну квартиру задоволенню не підлягають з огляду на те, що обов'язок передати технічний паспорт на квартир відсутній і згідно п.3.3 договору купівлі-продажу майнових прав № 1/53_ИП від 22 серпня 2010 року оформлення права власності на об'єкт нерухомості здійснюється покупцем самостійно за власний рахунок.

Також колегія суддів виходить з того, що визнання права власності на квартиру за позивачкою надає їй право самостійно звернутися до БТІ для отримання технічного паспорта на своє ім'я.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2013 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: