Справа № 415/226/15-ц
Провадження № 2/415/402/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.15року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарях Добуграй В.К., Мішиній А.В.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.11.2007 року ОСОБА_4 15.11.2007 року отримала кредит у розмірі 8 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Щодо змін кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 5.7 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або в установленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за договором.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2014 року має заборгованість у сумі 15 968, 67 грн., яка складається з наступного: 7 727, 20 грн. заборгованість за кредитом; 5 942, 96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 300, 00 заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 250, 00 грн. штраф (фіксована частина) та 748, 51 грн. штраф (процентна складова).

Представником позивача ОСОБА_5 була подана уточнена позовна заява зі збільшенням позовних вимог, оскільки у звязку з неналежним і несвоєчасним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 30.04.2015 року дорівнює 22 954, 19 грн., яка складається з наступного: 7 727, 20 грн. заборгованість за кредитом; 13 226, 99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 000, 00 заборгованість по комісії за користування кредитом.

На підставі викладеного, після уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 15.11.2007 року у розмірі 22 954, 19 грн. та судові витрати.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 звернулась до Лисичанського міського суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, у якому зазначила, що у звязку з укладеним кредитним договором вона сплачувала щомісяця обумовлену суму задля погашення заборгованості. Життєві обставини істотно змінились. Отримує щомісяця пенсію в розмірі 949 грн., інших джерел доходу не має. Щомісяця сплачує за житлово-комунальні послуги близько 300 грн., також вимушена витрачати значну суму коштів на ліки, оскільки хвора на цукровий діабет, приймає ліки щодня зранку і ввечері. У звязку з чим, в неї немає можливості сплачувати за кредитним договором, що призводить до порушення договору. Просила розірвати укладений нею кредитний договір у звязку з істотною зміною обставин, які сторони при укладенні кредитного договору не мали змоги передбачити.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, до суду подала письмову заяву з проханням розглядати справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з заявою позичальника б/н від 15.11.2007 року, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 8 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами ОСОБА_6» складає між ним та ОСОБА_6 договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві позичальника.

Відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до п. 5.7 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або в установленій банком долі у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за договором.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 15.11.2007 року, судом вбачається, що позивачем було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з встановленням на день укладання договору ліміту кредитної лінії на рахунку у сумі 600 грн.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_4, 15.11.2007 року банком встановлено кредитний ліміт 600, 00 грн., 07.04.2010 року 2000,00 грн., 13.07.2010 року 4 000, 00 грн., 02.08.2011 року 4 500, 00 грн., 25.03.2013 року 8 000, 00 грн.

Згідно з роздруківкою за карткою за період з 17.11.2007 р. по 30.04.2015 р. кредитний ліміт 8000, 00 грн., всього прихід 22 139, 52 грн., всього розхід 45 093, 71 грн., баланс на кінець періоду 22954, 19 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 15.11.2007 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_4 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» станом на 30.04.2015 року становить 22 954, 19 грн., яка складається з наступного: 7 727, 20 грн. заборгованість за кредитом; 13 226, 99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 000, 00 заборгованість по комісії за користування кредитом.

Вказані обставини, тобто отримання відповідачем кредиту у сумі 8 000, 00 грн. та неповернення відповідачем суми отриманого кредиту, не оспорювалися сторонами і вважаються судом такими, що визнані сторонами, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 7 727, 20 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 13 226, 99 грн. знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 2 000, 00 грн., суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Лисичанськ Луганської області.

Не заперечуючи того факту, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 року зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, суд вважає, що до даних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а розпорядження є підзаконним актом виданим КМУ в межах своєї компетенції на основі і на виконання вищевказаного Закону, і зупинення його дії не зупиняє дію самого Закону, який був чинний як на момент подання даного позову позивачем, так і на момент ухвалення рішення у даній справі.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії ЕН 205074, виданого 29.06.2002 року Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_4 з 09.11.2012 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 15.11.2007 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_4, у графах 13 (сума комісії та пені) та 14 (сума комісії та пені накопичувальним підсумком) зазначено, що станом на 30.04.2015 року існує заборгованість у сумі 2 000, 00 грн.

Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, яка саме сума заборгованості по комісії, а яка саме по пені, у звязку з чим вважає за необхідне у задоволенні даної позовної вимоги відмовити, оскільки вважає недоведеним позивачем ані в судовому засіданні, ані письмовими доказами той факт, що заборгованість відповідача у сумі 2 000, 00 грн. це заборгованість саме за комісією, а не за пенею, на нарахування якої накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 2 000, 00 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, суд вважає, що він не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при незгоді зі змінами Правил та/або ОСОБА_6 зобовязаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити утворену перед банком заборгованість, в тому числі й заборгованість, яка утворилася протягом 30 днів з момента повернення карт, які видані держателю та його довіреним особам.

Згідно з довідкою виданою Управлінням Пенсійного фонду України в м. Лисичанську ОСОБА_4, вона перебуває на обліку в УПФУ в м. Лисичанську та отримує пенсію за віком в сумі 949, 00 грн. з 15.05.2014 року довічно. При стажі роботи 30 років 0 місяців 20 днів.

Згідно з довідкою виданою 29.04.2015 року Центральною міською лікарнею ім. Тітова Лисичанська поліклініка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вона з 2011 року знаходиться на диспансерному обліку у ендокринолога в Лисичанській поліклініці з діагнозом: цукровий діабет, ІІ тип, середньої тяжкості.

Відповідач у своєму зустрічному позові мотивує свої вимоги тим, що вона отримує щомісяця пенсію в розмірі 949 грн., інших джерел доходу не має, а тому в неї немає можливості сплачувати за кредитним договором, що призводить до порушення договору та вважає, що в даному випадку істотно змінились обставини, які сторони при укладенні кредитного договору не мали змоги передбачити.

Однак, з такими доводами позивача за зустрічним позовом суд не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Так, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 652 ЦК України, сторона, яка ініціює розірвання договору в судовому порядку, повинна надати докази відсутності згоди на внесення змін до договору іншої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання зустрічного позову позивач не звертався до банку з пропозицією про зміну або розірвання кредитного договору. Зі змісту зустрічної позовної заяви не вбачається жодного обґрунтування та доказу на підтвердження цих обставин.

Крім того, з підстав, встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України, договір може бути розірваний за рішенням суду за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, з вищенаведеного суд доходить висновку про те, що сама по собі істотна зміна обставин не є підставою для зміни договору, а потребує одночасної наявності та сукупності чотирьох умов, вказаних у ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Крім цього, суд також враховує, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 652 ЦК України, оскільки це суперечить фактичним обставинам та умовам кредитного договору. В кредитному договорі відсутні будь-які запевнення чи гарантії щодо незмінності економічної ситуації в країні, запевнення щодо неможливості настання кризових явищ, внаслідок чого може погіршитися матеріальне становище позичальника, а тому ця обставина не може бути взята до уваги в якості доказу істотної зміни обставин.

Також не можна вважати доведеною умову п. 2 ч. 2 ст. 652 ЦК України про те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

Не можна вважати доведеною і умову п. 3 ч. 2 ст. 652 ЦК України про те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, банк свої зобовязання перед позичальником виконав, грошові кошти, передбачені договором, позивач отримав. Тобто, не можна говорити, що позивач не отримав того, на що розраховував при укладенні договору.

Умова п. 4 ч. 2 ст. 652 ЦК України про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, взагалі відсутня. Необхідно зауважити, що правовідносини між сторонами існують щодо виконання грошового зобовязання, а відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем за сутрічним позовом не доведено наявність одночасно всіх умов для застосування ст. 652 ЦК України, а фактичні обставини та умови кредитного договору свідчать про відсутність підстав для розірвання або зміни умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № PROM8BIZGW від 28.11.2014 року про сплату судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 625, 626, 628, 629, 638, 651, 652, 1050, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 15.11.2007 року, яка станом на 30.04.2015 року складає 20 954 (двадцять тисяч девятсот пятдесят чотири) грн. 19 коп., з яких: 7 727, 20 грн. заборгованість за кредитом; 13 226, 99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299) витрати по сплаті судового збору у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити за необґрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору залишити без задоволення у звязку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА