22-ц/775/124/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Сараєв І.А.
Категорія 25 Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

при секретарі - Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов»язаних з виплатою страхового відшкодування

за апеляційною скаргою представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) - Давидовича Олександра Олександровича на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 20 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року МТСБУ звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 02 листопада 2010 року з вини водія автомобіля Фольксваген-Пассат, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_1, який не мав чинного договору обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль ВАЗ 21112, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, яким керував під час пригоди ОСОБА_5 Згідно автотоварознавчого дослідження автомобіля ВАЗ 21112 розмір завданих збитків становить 8 253,73 грн. Дана сума не була відшкодована потерпілому винною особою. Власник пошкодженого автомобіля звернувся до МТСБУ з метою отримання відшкодування. 08 квітня 2011 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілому в розмірі 6 878,11 грн. за заподіяну шкоду транспортному засобу та 2000 грн. витрат на проведення авто товарознавчої експертизи, а всього 8878,11 грн.

Вважаючи, що після проведення виплати потерпілій особі суми страхового відшкодування у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до винної особи, позивач, посилаючись на ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив стягнути з ОСОБА_1 8878,11 грн., витрати на правову допомогу 750 грн. та відшкодувати судові витрати в сумі 243,60 грн., а всього - 9871,71 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 20 листопада 2014 року у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, зазначає, що судом не враховані положення ст. 1191 ЦК України щодо права зворотної вимоги до винної особи, яке є альтернативним правом позивача, про яке роз»яснено і в п.11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до якого за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Тому, вважає, що позов може бути пред»явлений, в тому числі і безпосередньо до винної особи - ОСОБА_1, у зв»язку з чим судом неправомірно відмовлено позивачу в задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України справа розглянута без представника МТСБУ, який просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, та третьої особи ОСОБА_3, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7, яка просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред»явлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів не може не погодитися з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, 2 жовтня 2010 року, близько 18 год 50 хв., ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «Фольксваген-Пассат» державний номер НОМЕР_1, належним на праві власності ОСОБА_3, на вул. Заболотного в м. Києві, під час зміни напрямку руху не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості та не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21112», державний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, яким керував ОСОБА_5 та рухався в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення були пошкоджені обидва транспортні засоби.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2010 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. ( а.с. 6).

21 лютого 2011 року потерпілий власник автомобіля «ВАЗ 21112» ОСОБА_4, звернувся до Моторного ( транспортного) бюро України із заявою про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, зазначивши в заяві, що винна особа не має договору страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобюів. Вартість шкоди визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 16 лютого 2011 року в сумі 8 253,73 грв.(а.с. 9-10).

За наказом МТСБУ №938 від 8 квітня 2011 року ОСОБА_4 сплачено в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної йому незастрахованим транспортним засобом без ПДВ 6878,11 грв. та у відшкодування витрат на проведення авто товарознавчого дослідження - 2000 грв., а всього 8 878,11 грв. ( а.с. 7,15 -23).

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Фольксваген-Пассат, державний номер НОМЕР_1, відповідно до відомості №8716071 про обставини дорожньо - транспорної пригоди, складеної працівниками ВДАЇ Голосіївського району м. Києва, є забезпеченим транспортним засобом, оскільки на момент ДТП був наявний поліс ОСЦПВВНТЗ (або іноземний сертифікат « зелена картка») серії ВЕ 5042070 з терміном до червня 2011 року, виданий АТ «СК «АХА Страхування». Його страхувальником є ОСОБА_3, який на момент ДТП був власником автомобіля (а.с. 8).

З пояснень представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в суді першої інстанції та в апеляційному суді, які не спростовані позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з дозволу ОСОБА_3, який передав йому ключі від автомобіля і дав згоду на його керування, але документально це не було оформлено. Під час складання протоколу про обставини ДТП ОСОБА_6 мав при собі посвідчення водія НОМЕР_3, про що свідчать відомості про обставини ДТП №8716071.

Пунктом 1.6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин - 2 жовтня 2010 року, (далі Закон), визначено, що власниками транспортних засобів є юридичні чи фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями ( користувачами ) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до п. п. 38.2.1 та 38.2.2 ст.38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до: а) власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно - правову відповідальність , крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 цього Закону; б) до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій.

Відповідно до п/п «а», «б» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, зі змінами, станом на 11 лютого 2009 року, (далі Правила), в редакції, чинній на момент вчинення дорожньо - транспортної пригоди, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; реєстраційний документ на транспортний засіб, а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб або реєстраційний чи інший, засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування користування чи розпорядження таким транспортним засобом.

Згідно з п.2.2. Правил власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з приміткою до ст.289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно , з будь - якою метою протиправне вилучення будь - яким способом транспортного засобу у його власника чи користувача всупереч їх волі.

Враховуючи наведені норми права, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, оскільки, на момент ДТП ОСОБА_6, з вини якого сталася ДТП, не був власником автомобіля та не мав договору обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; власником автомобіля був ОСОБА_3, який застрахував цивільно - правову відповідальність в СК «АХА «Страхування»; доказів про те, що автомобілем ОСОБА_6 заволодів за допомогою протиправих дій, тобто, всупереч волі його власника, матеріали справи не містять, вимог до АТ СК «АХА « Страхування» не пред»явлено. Тому, висновок суду про відмову у позові МТСБУ до ОСОБА_6 є обгрунтовним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно застосовані норми матеріального прав, а зокрема, ст.1191 ЦК України та п.11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним законом, яким визначені межі відповідальності особи, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи та межі відповідальності винної особи і який не дає підстав, з урахуванням обставин справи, для задоволення позову про стягнення виплаченого МТСБУ страхового відшкодування до ОСОБА_6

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права воно підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга МТСБУ - відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313-314 ЦПК України,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - Давидовича Олександра Олександровича відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 20 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Ігнатоля Т.Г.

Кочегарова Л.М.

Попова С.А.