Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1938/15-ц
Провадження № 2/376/1037/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сквира Київської області справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 7 000 грн. посилаючись на те, що 01.03.2014 року між ним та ОСОБА_4 у якості позики було передано 7 000 грн. та досягнуто згоди про повернення грошових коштів за першою вимогою.

На підтвердження укладеного договору ОСОБА_3 власноручно написав розписку про отримання грошових коштів.

На даний час ОСОБА_3 не відмовляється від взятих на себе зобовязань, але і не повертає грошові кошти.

Позивач у судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність та просив ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовим клопотанням у якому просив розглянути справу у його відсутність, позов визнав частково на суму 4 000 грн., зазначаючи, що 3 000 грн. повернув у добровільному порядку.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Статтями 60, 61 ЦПК Українивстановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК Українине підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 01.03.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в простій письмовій формі було укладено договір позики, що стверджується розпискою про отримання ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 7 000 грн.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047, 1051 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (170 грн.).

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно ст. 545 ЦК Україникредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Саме наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 611 ЦК Українивстановлено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умовам договору, вимогам цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином, суд вважає, що між ОСОБА_2 як позикодавцем з однією сторони та ОСОБА_3 з другої сторони було укладено договір позики грошових коштів, оскільки це підтверджено розпискою тобто документально із зазначенням факту отримання позичальником (боржником) грошових коштів, їх сума та враховуючи те, що боржник не повертає грошові кошти, суд, вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7 000 грн.

Керуючись ст.ст. 625,1046,1047,1049 ЦК України,

ст.ст. 10,60,82,88,131,212-215,218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по договору позики в національній валюті гривні в сумі 7 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

:Суддя:ОСОБА_5