Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України, Державної казначейської служби у Шевченківському районі м. Києва про стягнення майнової та моральної шкоди за касаційними скаргами Управління Державної казначейської служби України та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року,

встановила:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2007 року з Київської кредитної спілки «Сенатек» на його користь стягнуто пайові внески у розмірі

214 325,14 грн, на підставі якого 18 квітня 2008 року судом було видано відповідний виконавчий лист № 2-2706. Постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у

м. Києві (надалі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві) від 15 травня 2008 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання вказаного рішення. Пізніше йому стало відомо про те, що у травні

2008 року ухвалою господарського суду м. Києва була порушена справа

про банкрутство Київської кредитної спілки «Сенатек», про що також було опубліковано в офіційному Друкованому засобі масової інформації «Урядовий кур'єр» № 84 (3744) від 8 трави 2008 року. Проте, здійснюючи відповідні виконавчі дії з розшуку майна боржника, державний виконавець, на порушення своїх обов'язків, не зупинив виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 2-2706 та не передав позивачу виконавчий лист для того, щоб останній міг вчасно звернутись до господарського суду м. Києва з заявою про визнання останнього кредитором у справі про банкрутство. Зазначав, що внаслідок незаконних та протиправних дій державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві йому було завдано майнову шкоду у розмірі 214 325,14 грн та моральну шкоду, яку оцінив у 40 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

7 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави України на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службовою України зі спеціально визначеного рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі Управління Державної казначейської служби України просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення

5 000 грн моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, суд правильно виходив із того, що діями державного виконавця позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Управління Державної казначейської служби України та ОСОБА_4 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова