Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Григоренко М.П., Собіни І.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду від 16 липня 2014 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду від 16.07.2014 р. задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції до ОСОБА_2 та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 014/52/918-3 від 18.07.2006 р. (зі змінами від 15.08.2007 р.,12.02.2008 р., 20.10.2011р.) - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить відповідачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району 09.06.2006 р. на підставі рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району від 24.05.2006 р. за № 124 та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 10990136, виданого КП «РОБТІ» 20.06.2006 р.

Звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану на території с. Великий Олексин Шпанівської сільської ради та належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 23.05.2011 р. Шпанівською сільською радою на підставі договору дарування від 14.02.2001 р. № 2-195 для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 772 551, 44 грн., у т.ч. 649 798,93грн. - заборгованість по тілу кредиту; 53 196,37 грн. - заборгованість за відсотками; 69 566,14 грн. -пеня .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 3441 грн. судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Шпанівської сільської ради Рівненського району, АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності, визнання недійсним договору дарування та договору іпотеки з додатковими угодами, визнання недійсним рішення виконкому Шпанівської сільської ради Рівненського району від 24.05.2006 р. № 124 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.06.2006 р. - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2014 р. рішення

___________________________________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. - Красовський О.О.

Провадження № 22ц/787/ 1038/2015 Доповідач - Оніпко О.В.

місцевого суду в частині задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 15.10.2014 р. скасовано в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, у якій він вважає рішення незаконним та просить його скасувати у повному обсязі, стосуються лише незаконності рішення в частині відмови йому у задоволенні зустрічного позову.

В поданій на рішення суду 1-ї інстанції апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про його незаконність та неприйняття судом до уваги вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності на час ухвалення судом оскаржуваного рішення. Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити у позові до неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у забезпечення виконання генеральної кредитної угоди між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 від 18.07.2006 р. №014/52/918 ( із змінами від 13.08.2007 р., від 20.02.2008 р. ), кредитної угоди від 13.08.2007 р., додаткової угоди від 20.10.2011 р., відповідно до яких банк надав позичальнику 50 000 доларів США, строком до 13.08.2012 р. та 62030 доларів США строком до 09.11.2013 р., зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами, позивачем з ОСОБА_2 18.07.2006 р. був укладений договір іпотеки № 014/52/918-3 ( із змінами від 15.08.2007 р., від 20.02.2008р. та від 20.10.2011 р.), предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою : АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0, 12 га, розташована на території с. Великий Олексин, які належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району 09.06.2006 р. на підставі рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району від 24.05.2006 р. за № 124 та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 10990136, виданого КП «РОБТІ» 20.06.2006 р., а також на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 23.05.2011 р. Шпанівською сільською радою на підставі договору дарування від 14.02.2001 р. № 2-195, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10184, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Згідно з п. 1.2 договору іпотеки, балансова вартість предмета іпотеки - житлового будинку з надвірними будівлями становить 270 827 грн., а вартість земельної ділянки - 553640 грн.

28.10.2013 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 014/52/918 від 18.07.2006 р. (із змінами від 15.08.2007 р., 12.02.2008 р., від 20.10.2011 р.), а саме : на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0, 12 га, розташовану на території с. Великий Олексин, які належать ОСОБА_2 на праві власності, в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами 14/89-07/430 від 18.08.2007 р.; № 014/89-07/839 від 20.02.2008 р. у сумі 776 443,40 грн., в процесі викнавчого провадження, за ціною, визначаеною незалежним експертом.

Відповідно до заяви від 17.03.2014 р. позивач зменшив суму заборгованості до 772 551, 44 грн., яка складається з 649 798,93 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 53 196,37 грн. - заборгованості за відсотками; 69 566,14 грн. - пені ( т. 1 а.с. 70-71).

Вказану суму заборгованості ОСОБА_2 не оспорювала та не надала суду доказів на її спростування.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч.1 Закону України « Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст.7 вказаного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя

Частинами 1,2 ст. 35 Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Право іпотекодержателя у разі порушення позичальником умов кредитного договору на звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки , порядок та способи звернення стягнення, встановлено і п. п. 3.1.4, 5.1 - 5.6 договору іпотеки, укладеному між сторонами.

На адресу боржника та поручителів ( у т.ч. і ОСОБА_2) 12.06.2013 р. направлена письмова вимога банку щодо необхідності погашення заборгованості у сумі 678076,85 грн. ( а.с. 31-32) , яка останніми виконана не була.

У відповідності до вимог ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 цього Кодексу встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з встановлених обставин, досліджених судом доказів та вимог закону, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про підставність позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, підлягає виключенню із мотивувальної частини рішення висновок суду 1-ї інстанції про відсутність підстав для застосування вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у зв"язку з наявною на даний час заборгованістю за кредитними договороами вже у національній валюті України, оскільки нерухоме майно, на яке просить звернути стягнення позивач, є предметом іпотеки за договором від 18.07.2006 р. № 014/52/918-3, укладеним ним з ОСОБА_2 саме на виконання зобов»язань за договорами про надання кредиту ОСОБА_4 в іноземній валюті - у доларах США .

Однак, доводи апеляційної скраги ОСОБА_2 про необхідність застосування судом зазначеного Закону, вимоги якого є підставою для відмови банку в позові, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вона містить умови, за яких нерухоме житлове майно, яке виступає предметом іпотеки на забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами іноземній валюті не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника), якщо таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя і в разі, коли у позичальника (майнового поручителя) не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно, а також, коли його загальна площа не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна площа житлового будинку, що є предметом іпотеки, становить 224, 3 кв. м та він розташований на земельній ділянці, яка також є предметом застави. Вказаний будинок використовується ОСОБА_2 як місце постійного проживання і іншого житла вона не має.

Проте, виходячи зі ст.3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються ( були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Тобто, чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для подальшого визначення порядку його виконання у відповідності до вимог діючого законодавства, Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішення судів та інших органів (посадових осіб).

Також, порядок реалізації предмета застави встановлений у ст. 591 ЦК України, проте, у резолютивній частині рішення місцевим судом не зазначено, яким шляхом необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки.

У зв»язку з наведеним, резолютивна частина рішення суду 1-ї інстанції підлягає зміні, із доповненням її четвертого абзацу після слів : «…пеня - 69 566,14 грн.» словами: «шляхом продажу з прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Рівненського районного суду від 16 липня 2014 р. змінити, доповнивши її четвертий абзац після слів: «…пеня-69 566,14 грн.» словами: «шляхом продажу з прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий

Судді :