Справа № 653/3564/14-ц
Провадження № 2/653/157/15
РІШЕННЯ

іменем України

29.12.2015

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хоменко В.Г.

за участю секретаря Тимашової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 02.06.1998 року недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із первісним позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, в якому посилається на те, що 02.06.1998 року між нею та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, згідно умов якого вона передала в позику вказаним особам валютні цінності в розмірі 10 000 доларів США, що станом на 30.09.2014року, відповідно до повідомлення Національного банку України, становить 129491 грн. На початку березня 2012 року вона звернулась до ОСОБА_4 з вимогою про повернення грошей, але ОСОБА_4 повідомив їй, що віддасть гроші на початку літа 2012 року, але виконати своє зобов'язання не встиг, оскільки помер 29.03.2012 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок №108 по вул. Леніна в с. Щасливцеве, Генічеського району, Херсонської області. Відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину, що підтверджується довідкою нотаріуса від 19.07.2012 року. Оскільки за життя ОСОБА_4 не повернув їй борг, вона вважає, що відповідачка ОСОБА_2, як особа, що прийняла спадщину, повинна сплатити їй суму боргу в розмірі 129491 грн., яку за договором позики заборгував їй померлий ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3,звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 02.06.1998 року недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її чоловік, ОСОБА_4 за життя, ніяких грошей не позичав, тим більше у ОСОБА_1, з якою він був у не зовсім добрих стосунках. Вона дружила з родиною ОСОБА_4, знала покійну ОСОБА_5 і ніколи покійні не казали про отримані грошові кошти у валюті від ОСОБА_1, підписів на розписці вони не ставили. До ОСОБА_4 в 2012 році ОСОБА_1 з метою повернення боргу не зверталася, вважає, що і помираючи ОСОБА_4 не знав про існування такої розписки.

В звязку з зазначеним, просить суд визнати недійсним договір позики від 02.06.1998 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 на суму 10000 доларів США.

Ухвалою суду від 09.02.2015 року зустрічний позов ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 02.06.1998 року недійснимприйнятий до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 збільшив первісні позовні вимоги та просить суд, з урахуванням збільшення курсу долара США по відношенню до національної валюти, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 220000 грн., викладені позивачкою ОСОБА_1 в позові обставини підтримав, просить суд первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні збільшила зустрічні позовні вимоги, просить суд збільшені позовні вимоги задовольнити повністю та визнати недійсним два договори позики грошових коштів від 02.06.1998 року та від 18.07.1998 року, в задоволенні первісного позову просить відмовити.

Судом встановленні слідуючі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-КГ №059886 від 18.04.2011 року, виданого виконавчим комітетом Щасливцевської сільської радою Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб, актовий запис №6, після шлюбу дружині визначено прізвище ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про смерть (повторне) І-КГ №144887 від 05.07.2012 року, виданого виконавчим комітетом Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_4 помер 29.03.2012 року.

Відповідно до повідомлення Генічеської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4, який помер 29.03.2012 року, до нотаріальної контори звернулась дружина померлого ОСОБА_2, яка є спадкоємцем першої черги за заповітом.

Згідно копії заповіту, складеного від імені ОСОБА_4, посвідченого 14.06.2002 року секретарем виконкому ОСОБА_8, ОСОБА_4 після своєї смерті заповів все своє майно ОСОБА_7.

02.06.1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 взяли в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 доларів США грн., які зобовязалися повернути за першою вимогою ОСОБА_1, без виплати процентів.

На підтвердження укладення договору позики, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 видали ОСОБА_1 розписку від 02.06.1998 року.

Для страхування свого права, як кредитодавця, ОСОБА_1 уклали ще один договір позики (дублікат) на суму 10000 доларів США, на підтвердження якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 видали ОСОБА_1 розписку від 18.07.1998 року.

27.09.2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Генічеська держнотконтора, про усунення від права на спадкування та визнання недійсним заповіту. Відповідно до рішення Генічеського районного суду від 30.09.2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 10.12.2013 року рішення Генічеського райсуду від 30.09.2013 року залишено без змін.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, який зазначений в розписці від 02.06.1998р., суду пояснив, що в 1998 році при ньому гроші в борг ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не передавались. До нього приїжджав ОСОБА_10, який також зазначений в розписці від 02.06.1998р., та просив його підписатися на чистому бланку, для того щоб родичка ОСОБА_4 мала змогу в суді підтвердити факт родинних відносин з померлим ОСОБА_4 З ОСОБА_1 він не знайомий, до нього приїжджав ОСОБА_10 один.

За змістом ст. 530, ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виходячи із змісту ст.1219 ЦК України, вищевказані правовідносини допускають правонаступництво, а тому у відповідності до положень ст.1282 ЦК України, відповідачка ОСОБА_2 дійсно повинна відповідати за зобовязанням, яке виникло у її чоловіка внаслідок укладання вищевказаного договору позику.

В той же час, відповідно до положень ч.1 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Однак, із поданої до суду зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 слідує, що останній нічого не було відомо про укладений між його чоловіком та ОСОБА_1 договору позики. Зазначені твердження ОСОБА_2 жодним чином матеріалами справи не спростовуються.

Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 08.04.2015 р. у справі № 6-33 цс 15, що прийнята за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд України при розгляді цієї справи зробив правовий висновок, відповідно до якого зі смертю боржника зобовязання з повернення кредита включаються до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення боргу не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України, щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно дост.360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов'язковими для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цими рішеннями Верховного Суду України.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 27.09.2012 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Генічеська держнотконтора, про усунення від права на спадкування та визнання недійсним заповіту, тобто на момент подачі позову ОСОБА_1 знала про відкриття спадщини, та відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, протягом шести місяців мала право звернутися до ОСОБА_2 з позовом про стягнення суми боргу за договором позики.

Однак, ОСОБА_1 ні в позовній заяві, ні в інших доданих документах не вказує, що з обєктивних причин вона не знала і не могла знати, що позичальник ОСОБА_4 помер та що після його смерті відкрилась спадщина.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 пропущені строки предявлення своїх вимог до ОСОБА_2, яка прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, передбачені ч.2 ст. 1281 ЦК України.

Щодо вимог заявленого ОСОБА_2 зустрічного позову про визнання договорів позики недійсними, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.374, 375 ЦК УРСР, який діяв на час укладення оспорюваного договору позики, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність гроші, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Згідно ст.154 ч.2 ЦК УРСР, якщо згідно з законом договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, пояснила, що ОСОБА_2 станом на 1998 рік перебував у шлюбі із ОСОБА_4 ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, після чого ОСОБА_1 неодноразово зверталася до неї із вимогою про повернення коштів, які нібито передавала померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно розписки від 02.06.1998 року, але вказані кошти померлі не отримували, свої підписи в розписках від 02.06.1998р. та 18.07.1998р. не ставили.

Оскільки за первісним відповідачем позовні вимоги не визнаються, а також заявлений зустрічний позов з посиланням на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не отримували грошові кошти від ОСОБА_1, та що підписи в розписках не належать померлим, для усунення зазначених протиріч, судом задоволено клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для встановлення належності зазначених підписів ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалу суду від 26.03.2015р. про призначення почеркознавчої експертизи не виконано, оскільки клопотання експерта від 28.04.2015р. про необхідність сплати вартості експертизи, яка покладена на ОСОБА_2, проігноровано, станом на 09.06.2015 року проведення експертизи не оплачено.

Суд не приймає посилання представника відповідача не недотримання письмової форми договору, передбаченої ЦК УРСР, бо з наданої суду розписки від 10.09.1997 р. вбачається, що вона написана у простій письмовій формі відповідачем, має його підпис, а тому договір є укладеним відповідно до ст.154 ЦК УРСР.

Інших доказів, які б підтвердили неналежність підписів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на розписках від 02.06.1998р. та 18.07.1998р., ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_3 суду не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 за достовірністю не доведено того факту, що підписи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в боргових розписках від 02.06.1998р. та 18.07.1998р. їм не належать, тому вважає, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 1218, 1219, 1281,1282 ЦК України, ст.ст. 154, 374, 375 ЦК УРСР ст.ст. 10, 15, 16, 60 , 61, 88, 213-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,відмовити.

В задоволенні зустрічного позова ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 02.06.1998 року та від 18.07.1998 року недійсними, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в строк 10 днів з моменту його проголошення.

Рішення набрало чинності «__»______20___р.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_11