У Х В А Л А

Іменем України

15 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів Панька В.Ф., Куштана Б.П.

при секретарі Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3В, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_4, приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору іпотеки.

Позов, який згодом уточнений, мотивовано тим, що 2 жовтня 2007 укладено договір іпотеки № PCNL-800/113/2007 між ЗАТ «ОТП ОСОБА_1», ОСОБА_4, ОСОБА_3 на забезпечення виконання боргових зобовязань позичальника ОСОБА_6 за кредитним договором №CNL-800/113/2007 від 02.10.07 р. Цього ж дня договір посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та накладена заборона на відчуження домоволодіння № 63, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна до припинення чи розірвання договору іпотеки. Позивач вказує на недотримання сторонами договору вимог, передбаченими ч.1 ст.203ЦК України, зміст правочину суперечить вимогам ЗУ«Про іпотеку», ЗУ «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, так як предметом іпотеки за договором іпотеки стало нерухоме майно, що є самочинним будівництвом.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, порушив питання про його скасування та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

В судовому засіданні апелянт скаргу з наведених підстав підтримав.

Відповідачка ОСОБА_3 апеляційну скаргу визнала.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вважав, що підстав для задоволення позову немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір іпотеки укладений з додержанням вимог діючого законодавства і жодним чином не порушують права позивача.

Доводи апеляційної скарги: не все майно, яке є предметом іпотеки належать іпотекодавцям на праві власності, зокрема, це стосується самовільно проведеної реконструкції будинку, в результаті чого збільшено площу будинку /самовільно здійснено прибудова до будинку та надбудована мансарда/ та стверджується, що це майно є спільним майном його та його дружини ОСОБА_3 /ОСОБА_6/ І.В.

Зазначені доводи є безпідставними.

По справі встановлено, що 02.10.2007 р. між ЗАТ «ОТП ОСОБА_1», правонаступником якого є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4, ОСОБА_3АВ. в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № CNL-800/113/2007 від 02.10.2007 р., було укладено договір іпотеки № PCNL-800/113/2007, який був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 2886/136. Згідно п. 3.1. ст. 3 цього договору іпотекодавці передали іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння № 63 по вул. Щедріна у м. Ужгороді., яке належить їм на праві власності відповідно 17/100 ч. та 83/100 ч. Останнє підтверджується договором дарування від 06.03.1993 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 06.03.1993 р., зареєстровано в реєстрі за № 3-2354, право власності зареєстровано в Комунальному підприємстві «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 10.03.1993 р. за реєстраційним № 14941719, номер запису 3183 в книзі 31 та договором дарування від 24.02.2000 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 24.02.2000 р., зареєстровано в реєстрі за № 2-396, право власності зареєстровано в Комунальному підприємстві «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 02.06.2006 р. за реєстраційним № 14941719, номер запису 3183 в книзі 31.

Предмет іпотеки складається: житловий будинок за літерами А, А', А"; мансарда незавершене будівництво 61 % готовності; вбиральня за літерою В; огорожа за № 1-4; споруди за № І, ІІ. Загальна площа предмету іпотеки становить 231 кв.м., житлова площа - 87 кв.м. Загальна площа збільшилась на 67.6 кв.м., житлова зменшилась на 14.3 кв.м. за рахунок реконструкції будинку з прибудовою та надбудовою рішення № 116 від 23.,97.

Тобто в іпотеку було передано все домоволодіння по зазначеній адресі, в тому числі з прибудовою та надбудовою.

Твердження позивача про підтвердження набуття спільного майна подружжя ОСОБА_3 рішенням суду апеляційної інстанції від 10 червня 2011 р. і тлумачення такого факту як підставу для задоволення даного позову є таким, що не відповідає дійсності: зазначеним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи ПАТ «ОТП ОСОБА_1» про визнання частини будинку спільною сумісною власністю відмовлено.

Інших доводів апеляційна скарга не містить

Більш цього, відповідно до п.6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України /про правовий режим самочинного будівництва» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Тому колегія суддів констатує, що жодні права позивача оспорюваним договором іпотеки не порушено і висновок суду першої інстанції є таким, що відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, принципу справедливості, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: