У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом, просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 113 294,24 доларів США, що станом на 21 червня 2013 року еквівалентно 905 560 грн 86 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 10 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 80 198 доларів США строком до 6 вересня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачу квартира АДРЕСА_1.

Унаслідок невиконання зобов'язання заборгованість за кредитним договором станом на 21 червня 2013 року складає 113 294,24 доларів США, що еквівалентно 905 560 грн 86 коп., з яких: 69 494 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі 30 280 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 43 800,24 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 30 661 грн 38 коп. - пеня за період із 21 червня 2012 року до 21 червня 2013 року, 43 866 грн 06 коп. - пеня за період із 21 червня 2012 року до 21 червня 2013 року.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2013 року позов задоволено. Звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 100,4 кв. м, яка знаходиться АДРЕСА_1, та належить відповідачу, для задоволення вимог позивача, що виникли з кредитного договору № 0. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з додержанням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 10 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 80 198 доларів США строком до 6 вересня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1.

Унаслідок невиконання відповідачем зобов'язання заборгованість за кредитним договором станом на 21 червня 2013 року складає 113 294,24 доларів США, що еквівалентно 905 560 грн 86 коп., з яких: 69 494 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі 30 280 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 43 800,24 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 30 661 грн 38 коп. - пеня за період із 21 червня 2012 року до 21 червня 2013 року, 43 866 грн 06 коп. - пеня за період із 21 червня 2012 року до 21 червня 2013 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що невиконання боржником зобов'язання за кредитним договором є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки, але при вирішенні спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (набрав чинності 7 червня 2014 року), згідно із яким предмет іпотеки не може бути примусово стягнутий (відчужений без згоди власника).

Із висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Із змісту п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» випливає, що обов'язковою умовою застосування зазначеного закону є використання предмета іпотеки як місця постійного проживання майнового поручителя та відсутність іншого нерухомого житлового майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд, дійшовши висновку, що предмет іпотеки є місцем постійного проживання ОСОБА_3, іншого нерухомого житлового майна вона у власності не має, не мотивував, на підставі яких доказів встановив такі обставини.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено, що іпотека припиняється, а встановлено лише заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального права та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник