Справа № 456/3052/14 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/783/1197/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника орган опіки і піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області - Кухар З.Р., прокурора Максимчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки і піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, -

встановила:

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року вищевказаний позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 19 грудня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 70.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: 82400, АДРЕСА_1.

Відібрано малолітню дитину - ОСОБА_7 від батька - ОСОБА_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, і повернуто дитину матері ОСОБА_2, котра проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення про відібрання дитини від ОСОБА_4 і повернення її ОСОБА_2 допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив відповідач, просить його в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю та відібрання дитини скасувати й ухвалити нове, яким визначити місце проживання малолітньої дитини разом з ним, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, апелянт зазначає, що судом при вирішенні справи не надано належну правову оцінку матеріальному становищу сторін, житлово-побутовим умовам проживання дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, хворобливому стану позивачки. Крім того, апелянт зазначає, що суд безпідставно не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з ним (апелянтом) та безпідставно погодився твердження прокурора про доцільність визначення місця проживання з відповідачкою.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника орган опіки і піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області - Кухар З.Р. на підтримання апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, прокурора Максимчука А.М. на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В той же час, ст. 161 цього ж Кодексу, яке регулює питання у випадку спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Встановлено, що 19 грудня 2008 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_4, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського РУЮ Вінницької області міськвиконкому (а.с.148 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_7, що стверджується копією повторного свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 29 липня 2014 року (а.с.6 т.1).

Оскаржуваним рішенням шлюб між сторонами розірвано і в цій частині рішення сторонами не оскаржується.

Під час розгляду справи встановлено, що з липня 2014 року сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Після фактичного припинення шлюбних відносин позивач з малолітньою донькою залишилась проживати у своїх батьків, однак всупереч волі матері відповідач забрав дитину та став проживати з дитиною у своїх батьків.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, колегія суддів вважає, що районний суд вірно прийшов до висновку про визначення проживання малолітньої дитини саме з матір'ю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Міськрайонним судом при розгляді справи враховано приписи Декларації про права дитини, міжнародні акти, що регулюють питання захисту прав та свобод дітей, національне законодавство та вищевказане роз'яснення Пленуму Верховного Суду України.

Будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини зі своєю матір'ю під час розгляду справи не знайдено. Позивачка виключно позитивно характеризується по місцю проживання (а.с.8 т.1), отримує доходи, які достатні для забезпечення дитини (а.с.235-236, 255 т.1).

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів, які проводили експертизу (акт судово-психіатричного експерта № 653 від 26.09.2014 року), ОСОБА_2 психічним захворюванням не страждає, в минулому перенесла тимчасовий тривожно-фобічний розлад з панічними атаками, що було результатом психотравмуючої ситуації. Поведінка дитини 3-х річного віку не може бути провокуючим фактором для виникнення психічного розладу ОСОБА_2 остання критично оцінює свій психічний стан, здатна адекватно регулювати свою поведінку, тому це не може мати негативного впливу на психічний розвиток та психологічний стан дитини (а.с.205-207 т.1).

Крім того, колегія суддів вважає, що міськрайонний суд аналізуючи усі обставини та матеріали справи, вік дитини, вірно не погодився при вирішенні зазначеного спору з висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини - з її батьком.

Так, з точки зору психології між дитиною та її матір'ю в ранньому віці існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіці та фізичному розвитку дитини.

Враховуючи вік малолітньої дитини, забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини як дівчинки, колегія суддів вважає, що за даних обставин, позитивний приклад матері, її турбота, увага, розуміння є чи не найбільшою складовою гідного життя дівчинки в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з висновком міськрайонного суду, що висновок органу опіки і піклування про хворобливий стан здоров'я матері дитини і як наслідок неможливість малолітньої ОСОБА_7 проживати разом зі своєю матір'ю, не відповідає фактичним обставинам справи, в тому числі спростовується актом судово-психіатричного експерта № 653 від 26.09.2014 р. (а.с.205-207 т.1).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення міськрайонного суду колегія суддів враховує і вимоги сімейного законодавства, зокрема: відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, в той же час відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Аналіз обставин та матеріалів справи дає колегії суддів підстави для висновку, що рішення міськрайонного суду на цьому етапі розвитку дитини буде відповідати повному і гармонійному розвитку дитини, потребі любові і розуміння саме від матері.

При визначені місця проживання дитини міськрайонним судом вірно враховано матеріали справи, які підтверджують, що позивачка є матеріально забезпеченою, забезпечена житлом з нормальними соціально-побутовими умовами. До відібрання відповідачем дитини піклувалась про стан здоров'я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, розвиток її особистості, забезпечувала дитину достатнім харчуванням, одягом, взуттям.

Жодних фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дитини з матір'ю є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, не встановлено.

Оскільки спори про визначення місця проживання малолітньої дитини можуть розглядатись неодноразово, оскільки умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин (стан здоров'я матері і дитини, можливості догляду за дитиною, поява інших обставин), колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зазначене рішення суду не є перешкодою для звернення іншої сторони, інших осіб з позовом про визначення місця проживання дитини за наведених обставин.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків міськрайонного суду, а відтак не можуть бути підставою для прийняття колегією суддів рішення щодо скасування оскаржуваного рішення.

В той же час колегія суддів вважає, що ст.161 СК України передбачено визначення місця проживання дитини одним із батьків, а не конкретного місця проживання батьків, тобто адреси, відтак приходить до висновку, що з резолютивної частини (з третього абзацу) слід виключити слова «за адресою: 82400, АДРЕСА_1».

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року змінити, виключивши з третього абзацу резолютивної частини рішення слова «за адресою: 82400, АДРЕСА_1».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Штефаніца Ю.Г.