Провадження № 22-ц/783/2790/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Гацій І.І.,

за участю ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4;

Скрута Л.Б. - представника ПАТ «Універсал Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 27 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою задоволено подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Денисяка Т.Г. (в подальшому - «ДВС») та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 - без вилучення паспортного документу - до сплати ним заборгованості згідно виконавчого листа № 2-665/12, виданого 15.08.2013 року Соснівським районним судом м. Черкаси, та виконавчого листа № 758/1337/13-ц, виданого 16.10.2013 року Подільським районним судом м. Києва (а.с. 53).

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_4

Апелянт просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні вище згаданого подання ДВС, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та на порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що відповідно до чинного законодавства задоволення подання ДВС про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання та стверджує, що він не чинив жодних дій чи бездіяльності, які б були направленими на навмисне чи інше свідоме невиконання ним його обов'язків, як боржника у виконавчому провадженні, оскільки будь-які докази про це у матеріалах виконавчого провадження є відсутніми.

Звертає увагу на те, що його боргові зобов'язання перед Банками повністю забезпечені заставою земельних ділянок відповідно до договорів іпотеки, які були укладеними ним з цими Банками (а.с. 62-66).

ДВС, будучи своєчасно належним чином повідомленою про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 102), явку свого представника в судове засідання не забезпечила і про причини такої неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника ПАТ «Універсал Банк» (стягувача у виконавчому провадженні), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України „Про виконавче провадження ".

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України „Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України - без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Тобто, стаття 377-1 ЦПК України імперативно вказує на те, що розгляд вище згаданого подання відбувається за участю державного виконавця і не містить положень про те, що неявка в судове засідання державного виконавця не є перешкодою для вирішення питання про обмеження виїзду боржника за межі України.

Як вбачається з вище наведеного, саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

В той же час, як вбачається з журналу судового засідання від 27.10.2014 року, в судовому засіданні оглядалися лише документи, які були долученими до подання ДВС, а матеріали виконавчого провадження судом не оглядалися (а.с. 52).

В той же час, подання ДВС не містить жодних доводів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_4 від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов'язків у виконавчому провадженні.

Доводів про ухилення ОСОБА_4 від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов'язків у виконавчому провадженні не містить також і мотивувальна частина оскаржуваної ухвали, а висновок про задоволення подання ДВС мотивовано тим, що «наявність у ОСОБА_4 невиконаних зобов'язань … є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України» (а.с. 53), що прямо суперечить вище згаданим нормам чинного законодавства.

Крім цього, як стверджується матеріалами справи, боргові зобов'язання ОСОБА_4 були і є забезпеченими іпотекою цілого ряду земельних ділянок у місті Трускавці Львівської області, які (крім цього) були описаними державним виконавцем, оціночною вартістю (станом на 21.10.2007 року) на загальну суму 6 904 000 грн. (а.с. 12, 21, 24, 70-76, 79-82).

В той же час, матеріали подання і справи в цілому не містять даних про те, чому протягом 2013-2014 років ДВС (а також ПАТ «Універсал Банк», як стягувачем) не було вжито відповідних заходів для погашення (хоча б часткового) заборгованості ОСОБА_4 за рахунок реалізації вище згаданих земельних ділянок.

За вище наведених обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової - про відмову ДВС у задоволенні подання щодо тимчасового обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України за недоведеністю фактів його умисного ухилення від виконання зобов'язань, які було покладено на нього рішеннями суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 п.2, 314 ч.1 п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року скасувати і постановити нову, якою відмовити державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області у задоволенні подання щодо тимчасового обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: