Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 9 грудня 2009 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого він позичив останньому 180 000 грн строком на один рік. Посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язання за договором позики, просив стягнути з останнього борг у сумі 180 000 грн, відсотки за користування грошовими коштами у сумі 6 139 грн 73 коп., пеню у сумі 10 242 грн 74 коп., інфляційні втрати у сумі 9 720 грн та 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 липня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 позику у сумі 180 000 грн, відсотки за користування грошовими коштами у сумі 6 139 грн 73 коп., пеню у сумі 10 242 грн 74 коп., інфляційні втрати у сумі 9 720 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом рішення суду апеляційної інстанції повинно відповідати вимогам ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, у ньому повинні бути зазначені мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та не оспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики, а тому борг підлягає стягненню разом із відсотками, пенею та інфляційними втратами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що на підставі висновку судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис в договорі позики ймовірно виконано не ОСОБА_4, а іншою особою, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 9 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики , за змістом якого та відповідно до розписки від 9 грудня 2009 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 180 000 грн, а останній зобов'язався повернути грошові кошти у строк до 9 грудня 2010 року.

На підставі висновку судової почеркознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Чернівецькій області від 15 травня 2014 року № 643-к, призначеної ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2013 року, встановлено, що рукописні записи, що виконані латинськими літерами в договорі позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 9 грудня 2009 року ймовірно виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Згідно з п. 1.1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року (із змінами та доповненнями) (далі - Рекомендацій) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком.

Пунктом 1.3 Рекомендацій передбачено, що для проведення досліджень орган, який призначив експертизу, повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Відповідно до п. 1.4 Рекомендацій перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган, який призначив експертизу (залучив експерта) повинен пред'явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім'я, по батькові), та посвідчити це своїм підписом. У разі неможливості пред'явити зазначені зразки (смерть виконавця, від'їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорту (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

За змістом ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, установленими ст. 212 ЦПК України.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з'ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо.

Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв'язку з цим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Заперечуючи в судовому засіданні проти зазначеного вище висновку експерта та заявляючи клопотання про призначення повторної експертизи, представник позивача посилався на те, що зразки підпису ОСОБА_4 для експертного дослідження були передані суду представником апелянта-відповідача (а.с. 167-173, 180-185), що суперечить вимогам нормативно-правових документів, якими регламентується порядок підготовки та призначення судових експертиз.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Вирішуючи справу, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України на зазначене увагу не звернув, обставини справи встановив не повно, в основу рішення поклав висновок експертизи, яка проведена з порушенням встановленого порядку і ґрунтується на припущеннях, під час перевірки й оцінки експертного висновку не з'ясував його відповідність Рекомендаціям, всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України не вирішив питання про призначення у справі повторної експертизи і дійшовши передчасного висновку про безпідставність позовних вимог.

З огляду на зазначене, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору. За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін