Справа № 2/489/135/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позивач вказує на те, що 8 лютого 2013 рок померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та її сину - відповідачу ОСОБА_2.

За свого життя ОСОБА_3 склала заповіт на його користь.

Він звернувся до нотаріальної квартири з метою вирішити питання оформлення своїх спадкових прав, проте йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно.

Посилаючись на викладене, просив суд задовольнити позов, визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, визначивши їх по 1/2 за кожним із співвласників і визнати за ним право власності на 1/2 частку спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

В судове засідання сторони не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

В судовому засіданні 24 грудня 2014 року позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що він є має право на обов'язкову частку у спадщині.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно наданої позивачем копії свідоцтва про право власності, видного 31 серпня 1993 року відділом приватизації Херсонського відділення Одеської залізної дороги на підставі розпорядження № 324, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 листопада 2014 року відомості щодо квартири АДРЕСА_1 відсутні.

Проте, відповідно довідки ММБТІ від 6 жовтня 2014 року зазначена квартира належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31 серпня 1993 року, виданого відділом приватизації Херсонського відділення Одеської залізної дороги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 44/2013, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 до майна померлої ОСОБА_3, ОСОБА_3 за свого життя 6 грудня 2012 року зробила розпорядження, за яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, тобто все те, що буде їй належати та на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом.

Проте, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ст.. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

В силу ст. ст. 1233-1236 ЦК України, заповітом є здійснене особисто на користь однієї або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, розпорядження фізичної особи з повною цивільною дієздатністю на випадок своєї смерті.

Відповідно ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями померлої ОСОБА_3 є: за заповітом - позивач ОСОБА_1, за законом - син відповідач ОСОБА_2.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 4 листопада 2004 року, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, та відповідно положень ч.1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є непрацездатною особою. А тому має право на обов'язкову частку у спадковому майні, а саме на частку квартири АДРЕСА_1.

Згідно статей 1268 - 1270, 1272 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається зі спадкової справи № 44/2013, відповідач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався. Проте, на час відкриття спадщини, що вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 постійно проживав разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення в натурі.

В роз'ясненнях, що містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Таким чином, оскільки на момент смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_2 був непрацездатним, він успадкував обов'язкову частку у спадщині у вигляді 1/4 частки спірної квартири.

За такого суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська