КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/520/1302/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

Київської районної адміністрації Одеської міської ради

до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

треті особи - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ГУ ДМС України в Одеській області

про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення,

за позовом третьої особи ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8

до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

про визнання права користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Київська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1, а також виселити ОСОБА_7 та всіх членів його сім'ї з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.

В подальшому Київська районна адміністрація Одеської міської ради уточнила суб'єктний склад учасників процесу та предмет позовних вимог. Згідно наданих уточнень позов пред'явлено до ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області та позивач просить суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1, а також виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Київська районна адміністрація Одеської міської ради посилається на те, що згідно обмінного ордеру на житлове приміщення № 4109, виданого 08.06.1990 року бюро обміну житловими приміщеннями виконавчого комітету Одеської міської ради на підставі рішення бюро обміну від 06.06.1990 року № 23 ОСОБА_3 в порядку обміну було надане житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Позивач вказує, що ОСОБА_3, 1950 року народження, проживав в наданій йому квартирі разом із донькою ОСОБА_4, 1975 року народження. На теперішній час, відповідно до довідки Ф-2 про склад сім'ї та реєстрацію від 12.09.2013 року особовий рахунок на зазначене житлове приміщення відкрито на ім'я ОСОБА_3, проте у квартирі мешкають наступні особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Київська районна адміністрація Одеської міської ради вказує, що відповідач ОСОБА_3 з 2000 року у вказаній квартирі не проживає, виїхав за межі України, вселятися в зазначену квартиру наміру не має, на житлову площу не претендує, про що зробив відповідну заяву, посвідчену нотаріусом нотаріального округу м. Заводоуковськ Заводоуковського району Тюменскої області Російської Федерації, а тому позивач стверджує, що договір найму квартири АДРЕСА_3, відповідно до якого наймачем є ОСОБА_3 є розірваним з часу його вибуття, а саме з 2000 року.

Позивач також вказує, що на теперішній час в зазначеній квартирі мешкають згідно акту від 13.09.2013 року складеного співробітниками КП «ЖКС «Вузівський», відповідачі ОСОБА_5, разом із дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_8, які зайняли вказану квартиру без відповідних правових підстав.

Крім того, 14.10.2010 року ОСОБА_7 звернувся до Київського районного суду м.Одеси до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовними вимогами щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаною квартирою, та відповідно визнання ОСОБА_7 наймачем квартири , зобов'язання зареєструвати його за вказаною адресою.

25 жовтня 2010 року Київським районним судом м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено, однак рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2011 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2010 року скасовано, в позовних вимогах ОСОБА_7 відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 лютого 2012 року (справа № 6-41282св11) касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення апеляційного суду Одеської області від 25.10.2010 року залишено без змін.

Київська районна адміністрація Одеської міської ради стверджує, що ОСОБА_7, не будучи членом родини ОСОБА_3, оселився в квартирі АДРЕСА_4 за домовленістю з наймачем, уклавши з ним договір піднайму жилого приміщення від 15.11.2008 року. Проте зазначений договір не був погоджений з наймодавцем, - Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, та всупереч ч. 4 ст. 91 ЖК України не був зареєстрований у житлово-експлуатаційній організації.

Викладені обставини зумовили звернення Київської районної адміністрації Одеської міської ради до суду із відповідним позовом.

19.06.2014 року третя особа із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_8, 2011 р.н. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила визнати за ОСОБА_8 право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Позов третьої особи було прийнято до розгляду ухвалою суду від 02.07.2014 року (а.с. 86).

ОСОБА_6 посилається на те, що з листопада 2008 року вона мешкає зі своїм чоловіком та двома неповнолітніми дітьми у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі дозволу ОСОБА_10 з погодженням ОСОБА_4, який був наданий її чоловіку - ОСОБА_7, з якими він знаходився у дружніх відносинах тривалий час. З моменту вселення в квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_5, вони сплачують у повному обсязі комунальні платежі та здійснюють поточний ремонт квартири.

Вказуючи на положення ст.ст. 33, 47 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 65 ЖК УРСР ОСОБА_6 вважає, що її донька набула рівне з іншими членами сім'ї право користування спірним жилим приміщенням.

ОСОБА_6 посилається також на положення ст.ст. 3, 8, 18 Закону України «Про охорону дитинства», п. 1 ст. 3 ч. І Конвенції про права дитини від 10.11.1989 року, ратифікованої Постановою BP України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Європейську конвенцію про захист прав людини та основних свобод (п. 1 ст. 8) щодо неможливості виселення дитини зі спірного житлового приміщення.

У судовому засіданні представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради наполягав на задоволенні первісного позову, а у задоволенні позову третьої особи просив відмовити.

Представник третьої особи із самостійними вимогами у судове засідання з'явився, наполягав на задоволенні позову ОСОБА_6, а у задоволенні позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради просив відмовити.

Представник ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав позов третьої особи та заперечував проти задоволення позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, сповіщались судом належним чином шляхом публікації трьох оголошень у газеті (а.с. 118, 127, 133).

Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином (а.с. 131), надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення спору залишив на розсуд суду (а.с. 115).

Представник ГУ ДМС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином (а.с. 132).

Вислухавши пояснення представника позивача Київської районної адміністрації Одеської міської ради, представника третьої особи ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог Київської районної адміністрації Одеської міської ради та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 і інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні згідно обмінного ордеру на житлове приміщення № 4109, виданого 08.06.1990 року бюро обміну житловими приміщеннями виконавчого комітету Одеської міської ради на підставі рішення бюро обміну від 06.06.1990 року № 23 ОСОБА_3 в порядку обміну було надане житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_3, 1950 року народження, проживав та був зареєстрований в наданій йому квартирі разом із донькою ОСОБА_4, 1975 року народження. На теперішній час, відповідно до довідки Ф-2 про склад сім'ї та реєстрацію від 12.09.2013 року (а.с. 17) особовий рахунок на зазначене житлове приміщення відкрито на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 10), проте у квартирі мешкають наступні особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 2000 року у вказаній квартирі не проживає, виїхав за межі України, вселятися в зазначену квартиру наміру не має, на житлову площу не претендує, про що зробив відповідну заяву, посвідчену нотаріусом нотаріального округу м. Заводоуковськ Заводоуковського району Тюменскої області Російської Федерації (а.с. 7).

У відповідності до положень Житлового кодексу України, п.5 ч.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відносяться делеговані повноваження по здійсненню обліку відповідно до закону житлового фонду, контролю за його використанням, інші повноваження в сфері обліку та розподілу житла.

Відповідно до Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №384-VI від 28.02.2011р., Київська районна адміністрація Одеської міської ради, є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Київського району міста Одеси, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

На підставі п.п. 3.2.4, 3.2.6. Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, адміністрація виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду, вирішує питання переоформлення особистих рахунків на житло; вирішує питання внесення змін до договорів найму жилих приміщень та їх бронювання; здійснює облік житлового фонду та контроль за його використанням.

Ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Таким чином, договір найму квартири АДРЕСА_3, відповідно до якого наймачем є ОСОБА_3 є розірваним з часу його вибуття, тобто 2000 року.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Після спливу цього строку відповідно до ст. 72 ЖК України, особа, може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

За таких обставин позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, що відповідачі ОСОБА_5, разом із дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_8, які зайняли вказану квартиру без відповідних правових підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14.10.2010 року ОСОБА_7 звернувся до Київського районного суду м.Одеси до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовними вимогами щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаною квартирою, та відповідно визнання ОСОБА_7 наймачем квартири, зобов'язання зареєструвати його за вказаною адресою.

25 жовтня 2010 року Київським районним судом м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено, однак рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2011 року, яке є чинним, рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2010 року скасовано, в позовних вимогах ОСОБА_7 відмовлено повністю (а.с. 13-15).

Зазначене рішення апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2011 року має для суду преюдиційне значення та встановлені ним обставини не потребують доказування в силу вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Матеріалами справи підтверджено, що спірне житлове приміщення находиться у користуванні відповідачів та ними не приватизовано.

Київська районна адміністрація Одеської міської ради є наймодавцем житлового фонду належного до комунальної власності та розташованого на території району.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Відповідно до ст. 91 ЖК наймач, жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановленими цим Кодексом. Договір піднайму укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

Особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Однак до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачами ОСОБА_5 та його дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_8 наведена норма застосована не може бути, оскільки ОСОБА_5 до членів сім'ї наймача ОСОБА_3 не належить, разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за спірною адресою не мешкав, не вів сумісного господарства тощо.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2011 року також встановлено, що ОСОБА_5 мешкає у спірному житловому приміщенні на підставі договору піднайму від 15 листопада 2008 року строком дії до 2012 року, та цей договір був єдиною підставою для його вселення та подальшого використання квартири. Однак, вищенаведений договір не було погоджено із наймодавцем - Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, та не було зареєстровано.

Відповідно до ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають, незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. Виселення проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно вимог ст.99 ЖК України, родина ОСОБА_5 набула статус тимчасових жильців за своїм правовим статусом, вони є тимчасовими мешканцями.

Таким чином, на підставі ст. 99 ЖК України, піднаймачі та тимчасові мешканці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають, незалежно від тривалості проживання.

Згідно довідки від 16.11.2010 р. № 2478 (а.с. 9) у спірній квартирі зареєстрований за рішенням суду від 25 жовтня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з 12.11.2011р.

Згідно довідки № 86 від 12.04.2013 року у квартирі з 2011 року зареєстрована ОСОБА_8 (а.с. 17).

Тобто, ОСОБА_5, ОСОБА_7, у спірному житловому приміщенні не були зареєстровані взагалі, як члени сім'ї відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а реєстрація їх проведена з 12.11.2011р. на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване апеляційною інстанцію. За таких обставин положення ст. 65 ЖК України на дані правовідносини не розповсюджується.

Суд вважає, що факт реєстрації ОСОБА_5, ОСОБА_7 у вищевказаній квартирі на підставі скасованого рішення суду не є підставою для набуття за ним права на спірне житлове приміщення. Доводи представника ОСОБА_5 про те, що він тривалий час з родиною мешкає в квартирі, сплачує комунальні послуги, в зв'язку з чим має право на спірне житло, є необґрунтованими, оскільки сама по собі оплата комунальних послуг протягом тривалого часу не є підставою для виникнення у родини ОСОБА_5 права користування спірною квартирою.

Враховуючи викладене, судом задовольняються позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради і в частині виселення відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалюючи рішення про виселення з квартири дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без надання іншого житлового приміщення, суд враховує положення Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 10.11.1989 року, ратифікованої Постановою BP України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року.

Так, судом встановлено, що батькові дітей - відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належить 2/3 трикімнатної квартири загальною площею 74,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_6.

Отже, при виселенні суд не вбачає порушення прав дітей, оскільки їх батько забезпечений іншим житлом.

Щодо позову третьої особи суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 34 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін.

Зі змісту позову третьої особи вбачається, що нею пред'явлені вимоги в інтересах своєї малолітньої дитини до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Київська районна адміністрація Одеської міської ради в якості відповідача не визначена.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 в інтересах її малолітньої дитини ОСОБА_8, суд вважає, що даний позов пред'явлено до неналежного відповідача, яким має бути Київська районна адміністрація Одеської міської ради як наймодавець житлового фонду належного до комунальної власності та розташованого на території району, в тому числі і спірної квартири.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати Київської районної адміністрації Одеської міської ради підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах, а судові витрати ОСОБА_6, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову третьої особи, їй не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ГУ ДМС України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (НОМЕР_3) та ОСОБА_4 (НОМЕР_4), такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_7 (2002року народження), ОСОБА_8 (2011року народження), з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 (НОМЕР_3) на користь Київської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9) 57 (п'ятдесят сім) грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 (НОМЕР_4) на користь Київської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9) 57 (п'ятдесят сім) грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Київської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9) 57 (п'ятдесят сім) грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2) на користь Київської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9) 57 (п'ятдесят сім) грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права користування квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Петренко В. С.