АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/632/15 Справа № 175/3072/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Романюк М.М.
14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Романюк М. М.

суддів Петренко І.О., Котушенко С.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання укласти договір, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 18 липня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на позивача покладені функції з виробництва, транспортування та продажу теплової енергії споживачам. Відповідачі на підставі договору дарування від 09 грудня 2011 року є власниками, по 1/2 частині кожний, нежитлового приміщення 44 будинку 40 по вул.Совхозна, смт.Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

02 квітня 2013 року позивачем на адресу відповідачів був направлений лист з повідомленням про необхідність укласти договір про постачання теплової енергії та з переліком необхідних для цього документів. Згодом, 08 липня 2013 року позивачем на адресу відповідачів були направлені 3 примірники проекту договору про постачання теплової енергії №010498 від 27 червня 2013 року для розгляду та підписання. Проте, відповідачі у наданий строк не повернули належним чином оформлений Договір, не направили відповіді про стан розгляду проекту договору та не надали протоколу розбіжностей до договору.

З урахуванням викладеного просить зобов'язати відповідачів укласти з позивачем договір про надання послуг та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та недоведеності.

З даним висновком в повному обсязі погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на позивача покладені функції з виробництва, транспортування та продажу теплової енергії споживачам.

Відповідачі на підставі договору дарування від 09 грудня 2011 року є власниками, по 1/2 частині кожний, нежитлового приміщення 44 будинку 40 по вул.Совхозна, смт. Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

08 липня 2013 року позивачем на адресу відповідачів були направлені 3 примірники проекту договору про постачання теплової енергії №010498 від 27 червня 2013 року для розгляду та підписання.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги", який належить до нормативного акта спеціальної дії, що регулює відносини, які виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, визначені основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Згідно ст.4 зазначеного вище Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642 - 643 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст.6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Однак, закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Водночас, згідно ч.1 ст.19 Закону "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч.3 ст.20 зазначеного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі - постанова N 529).

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Однак, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

У разі відмови споживача на укладання договору, виходячи з положень ст.ст.3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

З урахування викладеного, судова колегія вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, але з підстав зазначених вище, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року - змінити з підстав обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

І.О.Петренко