Справа № 368/38/14 Головуючий у І інстанції Марчук Н. М.
Провадження № 22-ц/780/594/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Категорія 46 22.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3 про відновлення меж земельних ділянок, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію, визнання недійсними та скасування розпоряджень,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У січні 2014 року Позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,9878 га. для ведення фермерського господарства, а позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,9878 га. для ведення фермерського господарства.

В державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 включена частина земельної ділянки, що була у постійному користуванні ОСОБА_3 без його згоди та вилучення, чим були порушені права ОСОБА_3 та в послідуючому позивачів, оскільки вони отримали земельні ділянки за згодою ОСОБА_3

Просили суд про відновлення меж їх земельних ділянок, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки відповідача ОСОБА_5 площею 2,73998 га. і відповідача ОСОБА_4 площею 2,7416 га. для ведення фермерського господарства, скасування записів про державну реєстрацію права власності вказаних земельних ділянок, визнання недійсними та скасування розпоряджень Кагарлицької РДА Київської області про затвердження проектів відведення вказаних земельних ділянок відповідачам.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели обставин на які посилались, обґрунтовуючи позов.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції повністю погодитись не може виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 2,74 га для ведення фермерського господарства на території Півецької сільської ради Кагарлицького району Київської області на підставі розпорядження Кагарлицької РДА від 19.12.2007 року №827 і проведено державну реєстрацію вказаного державного акту з його видачею 30.09.2009 року.

Відповідач ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником земельної ділянки площею 2,7416 га для ведення фермерського господарства на території Півецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, що належала ОСОБА_6 на підставі розпорядження Кагарлицької РДА від 20.12.2004 року №670 в межах згідно державного акта на право власності на земельну ділянку .

Позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,9878 га для ведення фермерського господарства на території Півецької сільської ради Кагарлицького району Київської області на підставі розпорядження Кагарлицької РДА від 28.08.2009 року №704 і проведено державну реєстрацію вказаного державного акту з його видачею 18.10.2010 року.

Позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,9878 га для ведення фермерського господарства на території Півецької сільської ради Кагарлицького району Київської області на підставі розпорядження Кагарлицької РДА від 28.08.2009 року №704 і проведено державну реєстрацію вказаного державного акту з його видачею 18.10.2010 року.

Позивачі отримали у власність земельні ділянки за згодою ОСОБА_3 у чиєму постійному користуванні перебували площі вказаних земельних ділянок.

В 2013 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія еталон 2007» надіслало листа ОСОБА_3 з пропозицією повернути зайняті ним земельні ділянки відповідачів, що перебувають в оренді у вказаного товариства.

З матеріалів справи також вбачається, що фактичне місце розташування земельних ділянок позивачів не відповідає даним, які містяться в технічній документації із землеустрою.

Технічна документація із землеустрою та координати поворотних точок земельних ділянки, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в матеріалах справи відсутні та згідно пояснень сторін вказані матеріали також відсутні і в землевпорядній організації по місцю знаходження земельних ділянок, що унеможливлює встановити фактичне місце розташування земельних ділянок відповідачів, що унеможливлює встановити місце порушення землеустрою позивачів.

Згідно висновку експертизи, - має місце порушення землекористування (порушення меж, зміщення, накладення) відповідно до технічної документацій та правоустановчих документів позивачів (а.с.209).

Разом з тим, оскільки технічна документація з землеустрою та координати поворотних точок (відомості вирахування площі) земельних ділянок відповідачів в матеріалах справи відсутні, тому висновку в яких точках відбулось порушення та якою є площа заступу встановлено не було (а.с.209 об).

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме земельна ділянка відповідачів накладається на земельну ділянку позивачів, та оскільки технічна документація з землеустрою та координати поворотних точок (відомості вирахування площі) земельних ділянок відповідачів в матеріалах справи відсутні, колегія суддів позбавлена встановити в яких точках відбулось порушення та якою є площа заступу в зв'язку з відсутністю межових знаків. Зазначена обставина визнана представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст.16 ЦК України.

Згідно із п. п. 3, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, а також визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ст. ст. 106, 107 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як роз'яснено пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції, суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону. В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

За змістом пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема, з встановленими розмірами земельних ділянок, о межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно із п. 2.1. вищевказаної Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості.

Відповідно до п.2.3 вищезгаданої Інструкції, для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" законних підстав для відмови у реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі при різниці площ, визначених у державному акті та технічної документації зі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), немає. Одночасно при виявленні різниці (навіть значно більшої) уточнена (дійсна) площа земельної ділянки вноситься в кадастр за згодою (заявою) її власника.

Аналогічна позиція викладена в п.2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, де визначено, що межові знаки, які встановлені з метою закріплення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) до набрання чинності цим наказом, є дійсними і підлягають заміні лише при добровільному зверненні власника (користувача) земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що встановлення (відновлення) в натурі меж земельних ділянок в зв'язку з відсутністю документації неможливо, але має місце порушення землекористування позивачів та в добровільному порядку сторони вирішити спір не бажають, колегія суддів вважає , що позов підлягає до часткового задоволення в частині скасування розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації про затвердження проекту відведення земельних ділянок та визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів. Крім того, оскільки визнання недійсними державного акту про право власності на земельні ділянки, що належала відповідачам тягне за собою і скасування кадастрового номеру ділянки. За таких обставин зазначена вимога позивачів фактично є вирішеною скасуванням державного акту про право власності на земельні ділянки відповідачів.

В частині відновлення меж земельних ділянок позов не підлягає до задоволення в зв'язку з вищенаведених підстав.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до хибних висновків про необхідність відмови в задоволенні позову.

Отже, за таких обставин справи, колегія суддів вважає, що відповідачами порушено права позивачів та іншим шляхом усунути порушення неможливо, а тому відповідно до вимог п.1 с.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року залишити скасувати.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3 про відновлення меж земельних ділянок, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію, визнання недійсними та скасування розпоряджень задоволити частково.

Скасувати розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації про затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 2.73998 га, що розташована Київська область, Кагарлицький район, Швецька сільська рада, кадастровий номер :04:301:0003 ОСОБА_5 (частині затвердження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_5);

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2.73998 га, що розташована Київська область, Кагарлицький район, Швецька сільська рада, кадастровий номер :04:301:0003 та належить ОСОБА_5;

Скасувати розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації про затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 2.7416 га, що розташована Київська область, Кагарлицький район, Півецька сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :00:000:0100 та належить ОСОБА_4 (в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_4).

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2.7416 га, що розташована Київська область, Кагарлицький район, Швецька сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :00:000:0100 та належить ОСОБА_4.

В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 державне мито по 175 грн.75 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: