АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Заводян К.І., Владичана А.І.

секретар Паучек І.І.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника позивача - Дєдової Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 листопада 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 листопада 2014 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 875 від 26 жовтня 2007 року у розмірі 708991,51 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту - 582104,35 грн., заборгованості по процентах - 84818,49 грн., заборгованості по комісіях - 1898,50 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів - 7700,37 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту - 9162,95 грн., пені за несвоєчасну сплату комісії - 165,11 грн., відшкодування 3% річних - 5362,58 грн., втрати від інфляції - 17779,16 грн. та судові витрати зі сплати судового збору, належним чином підтвердженого, в сумі 3763,62 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять вищезазначене рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог до них та ухвалити нове, яким відмовити у їх задоволені. Посилаються на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважають, що порука була припинена з моменту, коли банк без їх згоди і повідомлення збільшив строк повернення кредиту до 25.10.2019 року. На підставі додаткових договорів №1 до договору поруки №1577, 1579 від 26.10.2007 року були внесені зміни лише щодо збільшення процентної ставки у розмірі 15 %. Оскільки банк збільшив обсяг відповідальності поручителів без їх згоди, порука вважається припиненою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 26.10.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 був укладений договір відновлювальної лінії №875, згідно якого остання отримала кредит в сумі 1000000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % та кінцевим терміном повернення 25.10.2012 року. В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором 26.10.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 й ОСОБА_3 були укладені договори поруки №1577 та 1579. Проте, 31.05.2010 року до договору відновлювальною кредитної лінії були внесені зміни шляхом укладення додаткових угод №13 та №14 (а.с.54-55), згідно яких відбулося збільшення процентної ставки до 15% та збільшення терміну кредитування до 25.10.2019 року. При цьому, лише збільшення процентної ставки додатковими договорами №1 до договорів поруки №1577 та №1579 від 31 травня 2010 року було узгоджено з поручителями (а.с.57,59).

Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_6 належним чином не виконала, у зв'язку із чим за нею утворилась заборгованість станом на 15.08.2014 р., яка складається з: тіла кредиту - 582104,35 грн., відсотків за користування кредитом - 73575,10 грн., комісії за обслуговування кредиту - 1752,97 грн., пені - 6301,37 грн., а всього в загальній сумі - 691343,73 грн.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадку порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Судом першої інстанції безпідставно було залишено поза увагою те, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Враховуючи, що за обставинами справи на забезпечення одного й того ж зобов'язання укладено два договори поруки, в цьому випадку ч.3 ст.554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

Крім того, в силу ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналогічна позиція узгоджена між кредитором та поручителями в п.4.4 договору поруки.

При чому, припинення поруки на підставі вказаної норми у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя презюмується і у в такому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним.

Колегія приходить до висновку, що зміна умов договору в частині терміну повернення кредиту з 25 жовтня 2012 року на 25 жовтня 2019 року є фактично розстроченням виконання договору, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, отже є наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителів.

Згода поручителів на збільшення обсягу їх відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки, з необхідністю надання належної оцінки діям поручителів, які б свідчили про надання ними згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.54-55), 31 травня 2010 року між кредитором та позичальником будо укладено додаткові договори до договору відновлювальної кредитної лінії, згідно яких п.1 було збільшено відсоткову ставку, а п.2 та п.3 був збільшений термін кредитування, що було погоджено сторонами кредитного договору.

Проте, в той самий день лише зміни процентної ставки з бік збільшення додатковими договорами до договорів поруки були погоджені з поручителями (а.с.57,59).

За системним аналізом стст.526, 530, 554, 610, ч.1 ст.631 ЦК України вбачається, що строк виконання основного зобов'язання є істотною умовою договору, від якого у поручителів можуть наставати правові наслідки. За нормами ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Таким чином, встановлення строку виконання зобов'язань для боржника є обов'язковою умовою доведення цієї істотної умови договору до поручителя.

За обставинами справи цей строк в договорі поруки не встановлювався, а визначався виключно в кредитному договорі, про що було доведено поручителів. Тому, враховуючи також зміст п.6.4 договору поруки, за яким доповнення та зміни умов договору вносяться за згодою сторін і оформлюються додатковими угодами, не доведення до відома поручителів про збільшення від 31 травня 2010 року обсягу зобов'язань внаслідок збільшення терміну кредитування на 7 років на підставі п.1.1 договору поруки не заслуговують на увагу, по-скільки укладаючи договір поруки 26 жовтня 2007 року та приймаючи на себе зобов'язання на одних умовах, поручителі не могли знати в майбутньому про продовження строку виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що призведе також до збільшення відповідальності поручителів.

В порушення п.6.4 договору поруки та ч.1 ст.60 ЦПК позивач належними та допустимими доказами не довів узгодження з поручителями зміни умов договору відновлювальної кредитної лінії в частині зміни остаточного терміну повернення кредиту, а таке право кредитора без згоди поручителя на підставі п.1.1 договору поруки спростовується вищевикладеними обґрунтуваннями.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин та неправильним застосуванням судом норм матеріального права в частині задоволення вимог до поручителів підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні таких вимог.

Керуюсь ст.88 ЦПК України слід присудити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 документально підтверджені понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги (а.с.162) в сумі 1872 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №875 від 26 жовтня 2007 року та судових витрат скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ПАТ «»Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 1827 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: