У х в а л а

25 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Гуменюка В.І.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Херсонській області, про виділення в натурі частки у спільному майні,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 14 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада

2014 року, його позов задоволено, постановлено виділити йому 1/2 частину приміщень центру відпочинку та розваг по АДРЕСА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року за касаційною скаргою ОСОБА_5 зазначені вище судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня

2015 року, а рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити в силі, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 328, 331, 364, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, від 13 лютого 2015 року, від 23 лютого 2015 року, постанову Верховного Суду України від 15 травня 2013 року та ухвалу Верховного Суду України від 29 квітня 2015 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірний об'єкт нерухомого майна є об'єктом незавершеного будівництва, який перебуває у спільній частковій власності сторін. Виділення позивачеві належної йому ідеальної 1/2 частки вказаного об'єкту в натурі можливе у відповідності із фактичним порядком його користування.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, суд касаційний виходив із того, що центр відпочинку та розваг було добудовано, унаслідок чого збільшено відсоток його готовності із 53% (на момент придбання позивачем частки об'єкту незавершеного будівництва) до 81% (на час звернення до суду). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи визначено варіант виділу частки майна, виходячи із збільшеного відсотку готовності об'єкту, проте поділу в натурі підлягало майно, що перебувало у спільній частковій власності сторін відповідно до договору купівлі-продажу від 8 листопада 2011 року. Суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили, чи виникло у ОСОБА_4, в силу вимог статті 328 ЦК України, право власності на новостворений об'єкт з відсотком готовності будівництва 81% та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтями 364, 392 ЦК України.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що із відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню компенсація за їх частки у спільному майні, оскільки спірним майном фактично володіють та користуються лише відповідачі, а виділ частки в натурі та спільне користування майном є неможливим, про що вони не заперечують.

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2015 року, постановленій у справі за позовом про поділ майна подружжя, суд касаційної інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка та незакінчений будівництвом житловий будинок набуті подружжям за час шлюбу, а тому відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), зазначене нерухоме майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та з урахуванням ступеню готовності будинку, можливості визначити окремі його частини, що підлягають виділу і технічної змоги співвласниками довести будівництво до завершення, зазначені об'єкти нерухомого майна підлягають поділу між сторонами відповідно до вимог статті 70 СК України.

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року, постановленій у справі за позовом про поділ майна подружжя, суд касаційної інстанції, виходив із того, що будівництво здійснювалось сторонами спільно у зареєстрованому шлюбі, а тому позивач має право отримати у власність частину незавершеного будівництвом спірного будинку та частину земельної ділянки, на якій розташований будинок.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У наданій для порівняння постанові від 15 травня 2013 року (справа № 6-37цс13) Верховний Суд України дійшов висновку про те, що незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, відповідно до положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Надану для порівняння постанову Верховного Суду України не можна вважати прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Крім того, надана ОСОБА_4 ухвала Верховного Суду України

від 29 квітня 2015 року не може слугувати прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки зазначеною ухвалою Верховного Суду України вирішено питання про допуск справи до провадження за результатами розгляду заяви про перегляд рішення касаційного суду в порядку, передбаченому статтею 360 ЦПК України, а не прийнято постанову Верховного Суду України, у якій викладено правовий висновок щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Херсонській області, про виділення в натурі частки у спільному майні за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк