АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М, Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: центр державної автомобільної інспекції МВС України в м. Києві, про визнання правочину недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2015 року,-

встановила:

УхвалоюДніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на автомобіль Mitsubishi Grandis, 2007 року випуску, номер кузову: НОМЕР_2 номерний знак: НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В судове засідання сторони не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Справа перебуває в провадженні апеляційного суду з лютого 2015 року. Кожного разу справа слуханням відкладалась через неявку апелянта. Судом вживались усі передбачені законом заходи щодо її повідомлення за адресою, вказаною в апеляційній скарзі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Grandis, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Позивачем оспорюється право власності на транспортний засіб, який проданий відповідачем, тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду або утруднити його виконання.

Таким чином, між сторонами дійсно виник спір з приводу транспортного засобу.

У поданій заяві ОСОБА_2 чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню.

Спосіб забезпечення позову, обраний позивачем є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, колегія суддів оцінює критично, оскільки суд першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову, не оцінює обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 21 січня 2015 року постановлена з додержанням вимог закону, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук