Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/186/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Драний В. В. Спори про позбавлення батьківських прав
Доповідач Потапенко В. І.
УХВАЛА

Іменем України

12.02.2015 Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого-судді - Потапенка В.І.

Суддів - Кодрула М.А., Черненко В.В.

секретар - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА :

03.03.2013 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2014 року та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 12.10.2002 року укладено шлюб, під час якого в них народилися доньки : ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6.(а.с.6, 7, 8).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.07.2013 року (а.с.12-13), після чого позивач змінила прізвище «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» (а.с.14).

Позивач зареєстрована і проживає разом із донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1, з нею також проживає і донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідач зареєстрований разом із донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_3. ОСОБА_3 суміщає посади директора ПФ»Кампус» та директора ТОВ НВФ»Хорос» . За місцем роботи та проживання характеризується позитивно. ( ас. 63-65)

ОСОБА_3 на ім'я позивача здійснював грошові перекази 01.03.2012 року, 03.04.2012 року, 26.06.2012 року , 07.05.2012 року по 5000 грн. (а.с.66-67). Відповідачем укладено додаткові угоди до договору банківського рахунку № 887452 від 06.04.2012 року № 1 від 19.06.2012 року та № 2 від 06.04.2012 року, згідно яких Банківська установа має здійснювати щомісячно грошові перерахування на ім.'я ОСОБА_2 у період з 01.07.2012 року по 30.04.2015 року на утримання дітей (а.с.68-69,73-75). Відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000013 від 23.01.2012 року та квитанції №18 від 30 січня 2012 року ОСОБА_3 оплатив вартість перебування позивача та своїх дітей у санаторії для батьків з дітьми «Чорноморець» у сумі 44226.00 грн. (а.с.80,81)

ОСОБА_3 звертався за місцем роботи до бухгалтерії ТОВ Науково-виробнича фірма «Хорос» із заявою про відрахування аліментів на користь ОСОБА_2, проте перерахування не здійснювалися у зв'язку з тим, що були відсутні реквізити отримувача , сума утриманих аліментів за період з 25.07.2013 р. по 30.04.2014р. становить 10058,43 грн. (а.с.82-83) Із такою ж заявою ОСОБА_3 звертався до бухгалтерії ПФ «Кампус К», перерахування не здійснювалися з тих же підстав, суми утриманих аліментів за такий же період становить 10985,39 грн. (а.с.84-85).

16.05.2014 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Служби у справах дітей Кіровоградського виконавчого комітету міської ради про надання висновку (рішення) щодо визначення способів участі у вихованні дітей (а.с. 87). Згідно висновку Органу опіки і піклування Кіровоградської міської ради від 17.06.2014р., недоцільно позбавляти батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.103 -104).

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції з посиланням на ст.ст. 19, 164 СК України, Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року , дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. При цьому суд зазначив, що доказів того, що ОСОБА_3 агресивно чи жорстоко ставиться до дітей не надано, також відсутні дані про звернення відповідача до лікувального закладу «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» та перебування його на обліку у ньому. Крім того, позивачем не доведено наявність об'єктивних даних, які б негативно характеризували ОСОБА_3, як особистість та те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а апеляційну скаргу вважає необґрунтованою враховуючи наступне. Відповідно до ст. 11 ЦП України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_2, просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 з посиланням на те , що відповідач, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, не відвідує їх вдома та шкільних закладах, не утримує їх матеріально.

Відповідач у поданих письмових запереченнях на позов зазначив , що після припинення у грудні 2010 року шлюбних відносин між сторонами , позивач не перешкоджала йому зустрічатися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Після розірвання шлюбу, 25.07.2013 року , відносини між ними погіршилися , і позивач почала чинити перешкоди у його спілкуванні з дітьми, влаштовуючи при дітях сварки, забороняти дітям спілкуватися з ним. Доводи відповідача узгоджуються з висновком суду, зробленим у своєму рішенні під час розгляду позову про розірвання шлюбу між сторонами. Суд зазначив , що між сторонами існує спір щодо виховання та утримання їх малолітніх дітей. ( ас. 12-13) Про намір приймати участь у вихованні дітей , свідчить і заява ОСОБА_3 до служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про надання висновку щодо визначення способів участі у вихованні дітей. Рішення по заяві не прийнято у зв'язку із розглядом судом даного позову. ( ас. 86-88) Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Доводи скарги про наявність підстав для позбавлення батьківських прав обґрунтовані ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, що має негативний вплив на психічний стан дітей та їх розвиток не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Є необґрунтованими і доводи скарги стосовно того, що ОСОБА_3 не надає матеріальної допомоги, оскільки це спростовуються наявними платіжними документами (а.с. 66-81). Також судом встановлено та підтверджено належними доказами , що із заробітної плати відповідача утримуються аліменти за його заявою , але не перераховуються за відсутності реквізитів позивача. (ас.82-85) Не можуть бути підставою для задоволення позову і доводи скарги щодо неврахування судом першої інстанції наявність постанов про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у нетверезому стані. Суду не надано будь-яких доказів того, що відповідач приходив до дітей у нетверезому стані , влаштовував сварки, звернення з цього приводу до органу опіки відсутні. Також слід зазначити , що відповідно до вимог ст. 171 СК України судом першої інстанції було вислухано думку дітей сторін по справі, про що зазначено у мотивувальній частині рішення. Згідно ч.3 ст. 171 СК України , суд має право постановити рішення всупереч думці дитини , якщо цього вимагають її інтереси. Донька ОСОБА_4 , 2003 року не заперечувала проти позбавлення її батька батьківських прав , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з цього приводу не висловилася. Разом із тим , колегія суддів вважає за необхідне зазначити , що вік дітей не дає їм у повній мірі усвідомити правові наслідки таких дій своєї матері, а проживання дітей з матір'ю , безпосереднє щоденне спілкування дітей з матір'ю може впливати на їх свідомість , виходячи з її ставлення до колишнього чоловіка. Інші доводи апеляційної скарги є також необґрунтованими. Виходячи з вище наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відсутні. Керуючись ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313-315. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровоград від 31 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - суддя Судді :