АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/8215/14 Головуючий 1 інстанції - Андросов О.М.
Справа № 611/966/14-ц Доповідач - Гуцал Л.В.
Категорія: стягнення суми
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Коростійової В.І., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 03 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області, головного управління Державного казначейства України в Харківській області про стягнення моральної шкоди,-

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом.

На підставі ст.56 Конституції України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст. 11, 87 Закону України «Про державну виконавчу службу» просив стягнути на його користь із відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області, головного управління Державного казначейства України в Харківській області моральну шкоду у розмірі 32 580 гривень.

Посилався на те, що cудовими рішеннями, які набрали законної сили, визнана протиправною бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Барвінківського районного управління юстиції Харківської області Селіхової Л.П., допущена нею під час виконання постанов Барвінківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2010 року та від 19 квітня 2011 року, якими управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області було зобов'язано нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік та за 2011 роки. Ці постанови залишилися не виконаними.

Протиправна бездіяльність відповідача призвела до приниження честі та гідності позивача як фізичної особи, а також ділової репутації, та спричинила моральну шкоду, яку позивач оцінює в 32580 гривень. Вказаний грошовий еквівалент моральної шкоди позивач обгрунтовує аналогією з рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України, яким йому було встановлено виплату в сумі 2000 євро.

У наданій суду письмовій заяві ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Відповідачі позов не визнали, надали письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи.

В обгрунтування заперечень відділ державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області посилався, зокрема, на те, що постанови, якими управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області було зобов'язано нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік та за 2011 роки залишаються невиконаними в частині виплати нарахованих ОСОБА_1 коштів, не у наслідок протиправної бездіяльності державного виконавця, а у наслідок відсутності бюджетного фінансування для їх виконання. Головне управління Державного казначейства України в Харківській області заперечуючи проти позову, посилалось також на недоведеність позивачем факту приниження його честі та гідності, ділової репутації та спричинення йому діями відповідачів моральної шкоди.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 03 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити. Посилається на на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ст.305 ЦПК України, неявки сторін належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Матеріалами справи встановлено наступне.

Постановами Барвінківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2010 року (справа №2-а-435/2011) та від 19 квітня 2011 року (справа №2-а-265/2011) управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області було зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік та за 2011 рік, згідно вимог ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», враховуючи фактично виплачені суми.

Матеріали справи свідчать, що старшим державним виконавцем Селіховою Л.П. 27 грудня 2012 року було винесено постанови про повернення виконавчих документів, виданих на виконання зазначених вище судових рішень, стягувачу ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що надіслана державним виконавцем вимога про стягнення з рахунків управління праці та соціального захисту населення коштів на користь ОСОБА_1 була повернута без виконання у зв'язку з відсутністю коштів на реєстраційних рахунках, а також з відсутністю відкритих асигнувань, як не передбачаних паспортом бюджетної програми, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» (а.с.7,8).

Такі дії державного виконавця були оскаржені стягувачем ОСОБА_1 до суду.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2013 року у справі № 611/38/13-а, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та визнана протиправною бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Барвінківського районного управління юстиції Харківської області Селіхової Л.П. у виконавчому провадженні № 35227563 з виконання виконавчого листа Барвінківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2011 року № 2002/2-435/2011 і зобов'язано начальника відділу ДВС скасувати постанову старшого державного виконавця Селіхової Л.П. від 27 грудня 2012 року про повернення виконавчого листа стягувачу (а.с.4).

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2013 року у справі № 611/40/13-а, залишеною без змін ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та визнана протиправною бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Барвінківського районного управління юстиції Харківської області Селіхової Л.П. у виконавчому провадженні № 28784889 з виконання виконавчого листа Барвінківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2011 року № 2002/2-265/2011 і зобов'язано начальника відділу ДВС скасувати постанову старшого державного виконавця Селіхової Л.П. від 27 грудня 2012 року про повернення виконавчого листа стягувачу (а.с.6-8).

За інформацією управління соціального захисту населення, яке є боржником за виконавчими провадженнями, постанови Барвінківського районного суду Харківської області у справах №2-а-435/2010 та №2-а-265/2011 виконані частково - проведено перерахунок ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010,2011 роки згідно вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В частині ж виплати цих коштів постанови не виконуються у зв'язку з відсутністю бюджетних призначень на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.58,59).

Позивач стверджує, що внаслідок бездіяльності державного виконавця була принижена його честь та гідність як фізичної особи, а також ділова репутація та йому завдано моральної шкоди, яка проявилась, зокрема, в тому, що він був позбавлений повноцінного харчування та якісного лікування, що викликало страждання.

При цьому розмір шкоди позивач визначає виходячи з еквіваленту присудженої на його користь суми - 2000 євро за Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України. Цим рішеннням була задоволена заява ОСОБА_1 № 5638 від 03 січня 2013 року та визнано порушення державою відповідачем пункту 1 статті 1 Першого протоколу, а також порушення статті 13 Конвенції (а.с.9-16).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Судова колегія з таким висновком погоджується, при цьому виходить з наступного.

У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст. 11 та ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави; збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п. 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

За змістом роз'яснень, що містяться у пп. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як роз'яснено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як зазначено вище, позивачем надано докази на підтвердження протиправності бездіяльності державного виконавця, яка була допущена при виконанні судових рішень, постановлених за позовами ОСОБА_1

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю державного виконавця ВДВС Барвінківського районного управління юстиції Харківської області Селіхової Л.П., та тією обставиною, що постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2010 року та від 19 квітня 2011 року залишаються невиконаними.

Не надано позивачем і будь-яких доказів на підтвердження того, що діями відповідачів була принижена його честь та гідність як фізичної особи, а також ділова репутація та йому завдано моральної шкоди.

Наведені в апеляційній скарзі доводи за своїм змістом є обгрунтуванням позовних вимог та висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді