Справа №583/3365/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Плотникова Н. Б.
Номер провадження 22-ц/788/291/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Охтирка Сумської області та ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Охтирка Сумської області

про стягнення недоплачених щомісячних страхових виплат та компенсації за несвоєчасну сплату щомісячних страхових виплат,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 26 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Охтирка Сумської області на користь ОСОБА_3 у рахунок недоплачених щомісячних страхових виплат за період з 15 вересня 2011 року по 01 вересня 2013 року суму в розмірі 7340,51 грн. та компенсацію за несвоєчасну сплату щомісячних страхових виплат в розмірі 797,10 грн.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Охтирка Сумської області ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені або норми матеріального і процесуального права .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду в тій частині, якою було відмовлено у задоволенні позову, і постановлення нового рішення про задоволення позову з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

11 червня 1990 року під час роботи у ВАТ "Нафтопроммаш" на посаді слюсаря механічно збірних робіт у цеху № 15 з ОСОБА_3 стався нещасний випадок на виробництві, йому було ампутовано 1 палець лівої руки за наслідком отриманої травми на виробництві, що підтверджується актом № 4 про нещасний випадок на виробництві від 13 червня 1990 року (а.с.71-72).

Охтирською міжрайонною МСЕК ОСОБА_3 встановлено 25 % втрати працездатності (без терміново) (а.с.73).

ВАТ "Нафтопроммаш" виплачувало ОСОБА_3 за його заявою щомісячно суми в рахунок відшкодування заподіяної у зв'язку з каліцтвом на виробництві шкоди.

29 липня 2001 року ВАТ "Нафтопроммаш" передало особову справу ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Охтирка Сумської області ( далі - Відділення виконавчої дирекції Фонду) для подальшої виплати страхових сум на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (а.с.86).

У іншій цивільній справі № 583/2949/13-ц, 2/583/21/14 ОСОБА_3 02.08.2013 р. звертався до суду з позовом про стягнення із ПАТ "Нафтопроммаш" заборгованості по щомісячних страхових виплатах за період із 01.04.2001 р. по 31 серпня 2013 р. у сумі 22217,84 грн. та про зобов'язання Відділення виконавчої дирекції Фонду призначити йому починаючи із 01.09.2013 р. щомісячну страхову виплату у розмірі 635 грн. 49 коп. з подальшим перерахунком її розміру у випадках, передбачених діючим законодавством.

В результаті розгляду справи № 583/2949/13-ц, 2/583/21/14 рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 червня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково :

- зобов'язано Відділення виконавчої дирекції Фонду призначити ОСОБА_3 починаючи із 1.09.2013 р. щомісячну страхову виплату у розмірі 635 грн. 49 коп. з подальшим перерахунком її розміру у випадках, передбачених ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ;

- стягнуто з ПАТ "Нафтопроммаш" на користь ОСОБА_3 заборгованість по щомісячних страхових виплатах за період з 01.04.2001 р. по 01.07.2001 р. в сумі 151 грн. 83 коп.( ас. 46-54).

Частково задовольняючи позовні вимоги у справі № 583/2949/13-ц, 2/583/21/14 судові інстанції прийшли до висновку про те, що з урахуванням розміру середньомісячного заробітку ОСОБА_3 на момент нещасного випадку (11.06.1990 р.) та коефіцієнтів підвищення Урядом України мінімальної заробітної плати, виходячи із встановленого МСЕК ступеню втрати працездатності 25% безстроково, розмір щомісячної страхової виплати від нещасного випадку на виробництві станом на 20.04.2001 року повинен був становити 78,89 грн. (тобто на момент передачі ВАТ "Нафтопроммаш" документів до Відділення виконавчої дирекції Фонду). В той же час було встановлено, що при передачі особової справи потерпілого ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фону ВАТ "Нафтопроммаш" видало довідку про те, що станом на 16.07.2001 р. розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку складав 28 грн. 28 коп. (а.с. 69).

Постановою від 29.07.2001 р. № 34 про продовження раніше призначеної страхової виплати - починаючи із 01.04.2001 р. відділенням Фонд було продовжено виплату раніше призначеної ОСОБА_3 щомісячної грошової суми, що компенсує частину втраченого заробітку, в розмірі 28 грн.28 коп. (а.с. 70).

Таким чином було встановлено, що неправильне обчислення роботодавцем (ВАТ "Нафтопроммаш") розміру щомісячних страхових виплат, який станом на 20.04.2001 р. мав становити 78,89 грн., а не 28,28 грн., - призвело до того, що ОСОБА_3 протягом 2001-2014 років щомісячно отримував у Відділенні виконавчої дирекції Фонду страхові суми у меншому розмірі, ніж ті, на які мав право відповідно до вимог діючого законодавства.

В даній справі суд першої інстанції розглянув позов ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду, з яким він звернувся до суду 15 вересня 2014 року, про стягнення на його користь 22098,06 грн. - як різниці у розмірі фактично виплачених йому страхових виплат з розміром страхових виплат, на які від мав право, та 13418,36 грн. - компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати недоотриманих щомісячних страхових виплат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на ст. ст. 21, 40 Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", виходив з того, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були правові підстави для часткового задоволення позову, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч. 4 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Виплати призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Враховуючи обставини, встановлені рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 червня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 серпня 2014 року ( справа № 583/2949/13-ц, 2/583/21/14), а також враховуючи висновки судової економічної експертизи № 43 від 28.04.2014 р., у даній справі суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Приймаючи до уваги, що позивач звернувся до суду 15 вересня 2014 року, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду заборгованості у розмірі 7340,51 грн., яка утворилася за період з 15 вересня 2011 року по 01 вересня 2013 року (дату, починаючи з якої рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2014 р. зобов'язано Відділення виконавчої дирекції Фонду призначити ОСОБА_3 щомісячну страхову виплату у розмірі 635 грн. 49 коп. з подальшим перерахунком її розміру).

Розмір заборгованості у розмірі 7340,51 грн. визначений судом як різниця між розміром фактично виплачених йому страхових виплат та розміром страхових виплат, на які від мав право.

Доводи апеляційної скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за останні три роки перед зверненням до суду з позовом у розмірі 7340,51 грн. - є необґрунтованими, так як суперечать вимогам ч. 4 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що спірні суми щомісячного страхового відшкодування необхідно стягнути починаючи з 01.07.2001 р. суперечать вимогам ч. 4 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", відповідно до якої виплати призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду про відсутність підстав для стягнення з 797,10 грн. компенсації за несвоєчасну сплату щомісячних страхових виплат. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Питання проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати регулювалося :

- ст. 34 Закону України "Про оплату праці",

- Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (в редакції від 16 січня 2003 року) та

- Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (зі змінами і доповненнями від 9 серпня 2001 року та 31 березня 2003 року).

Дія зазначених нормативних актів поширювалася на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовувалася у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу та стосувалася усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Строки виплати заробітної плати, соціальних виплат регулюються, зокрема ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105 XIV.

Системний аналіз ст. 34 Закону України "Про оплату праці", положень Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050 - III, ст. 115 КЗпП України, ст. 40 Закону від 23 вересня 1999 року № 1105 XIV та Порядку № 159 дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення, оскільки ці нормативні акти не містять будь-якого виключення.

Згідно із пп. 5, 7 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Аналогічні положення щодо обов'язку Фонду здійснювати компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати страхових сум містяться і у п.1.17 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду від 27 квітня 2007 року № 24 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982, відповідно до якого така компенсація проводиться відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ і Порядку № 159.

З урахуванням зазначених правових норм суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності правових підстав для покладення на Відділення виконавчої дирекції Фонду обов'язку зі сплати компенсації, передбаченої ст. 34 Закону України "Про оплату праці", Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ та Порядком № 159.

Зазначений висновок узгоджується і з нормами Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічні механізми та організаційну структуру загального обов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Так, згідно із ст. 21 цього Закону у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Всі види соціальних послуг та виплат, передбачені зазначеною статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Тобто законодавцем обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, покладений в повному обсязі на Фонд.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених ст.ст. 21 та 22 цього Закону, провадяться Фондом. Таким чином, законодавство України не передбачає можливості стягнення компенсації за несвоєчасну виплату щомісячних грошових виплат з державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань з інших осіб, крім Фонду, незалежно від наявності вини таких осіб у вказаних несвоєчасних виплатах.

Водночас можливість стягнення передбачених ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсаційних виплат ч. 7 ст. 40 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 XIV пов'язує з наявністю вини Фонду у несвоєчасній виплаті особі страхової суми.

При вирішенні питання колізії правових норм, а саме: ст. 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050 ІІІ і ч. 7 ст. 40 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 XIV слід виходити з принципу дії закону у часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж були встановлені попереднім актом.

Враховуючи, що Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050 ІІІ, який є нормативно-правовим актом спеціальної дії, що регулює порядок та підстави компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, прийнятий пізніше, та встановлює інші правила виплати компенсації, ніж передбачені ч. 7 ст. 40 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 XIV, застосуванню підлягає нормативно-правовий акт, який прийнято пізніше.

Така правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.11.2012 р. у справі № 6-131цс12, згідно якої враховуючи, що Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050 - III, який є нормативно-правовим актом спеціальної дії, що регулює порядок та підстави компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, прийнятий пізніше, та встановлює інші правила виплати компенсації, ніж передбачені ч. 7 ст. 40 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 - XIV, що пов'язують стягнення компенсаційних виплат з наявністю вини Фонду у несвоєчасній виплаті особі страхової суми, застосуванню підлягає нормативно-правовий акт, який прийнято пізніше.

За наведених обставин доводи представника відповідача про те, що компенсація за несвоєчасну сплату щомісячних страхових виплат не підлягає стягненню з Відділення виконавчої дирекції Фонду через відсутність вини Фонду у несвоєчасній сплаті даних страхових виплат, - суперечать вимогам діючого законодавства.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Охтирка Сумської області та апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -