Справа № 2-295/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2010 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря Кузнецовій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, усунення обмежень у володінні та користуванні майном, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про розподіл квартири з відповідачем ОСОБА_2 та усунення обмежень у володінні та користуванні майном, посилаючись на те, що 23 жовтня 1999 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу дітей не має. У 2001 році сторони придбали на праві спільної сумісної власності квартиру під № 35 в будинку під № 14, корп. 3 по вулиці Варненській у м. Одесі, яка була зареєстрована на дружину ОСОБА_2 На початку вересня 2007 року відповідач обмежила право позивача на користування спірною квартирою, тому позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В подальшому позивач надав до суду доповнення до позову, в які просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000,0 грн., посилаючись на те, що неможливість користуватися квартирою призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти позову, вказуючи на те, що квартира під № 35 в будинку під № 14, корп. 3 по вулиці Варненській у м. Одесі спірна квартира придбана 26.01.2001 року і виключно на особисті кошти відповідачки від продажу квартири 30.11.2000 року в м. Чернівці, про що свідчить зарахування грошей на рахунок відповідачки в державному експортно-імпортному банку України в м. Одесі і зняття їх з рахунку в день купівлі спірної квартири.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, їх представників, свідків, представлених письмових доказів.

23 жовтня 1999 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 та остання змінила прізвище на „Тимчишин, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане повторно серії 1-МИ № 028397 від 07.09.2007 року, запис №1524. Від шлюбу дітей не має.

На підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 5424, вбачається, що 30 листопада 2000 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7 продали квартиру під № 2 у будинку під № 2 по вулиці М. Кордуби у м. Чернівці, яка належала їм на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 1997 року за реєстровим №24564 виданого згідно з розпорядженням від 19.08.1997 року за №24834, зареєстрованого в КП „ОМБТІ та РОН за № 100 стр. 2170 за реєстровим № 8937 від 19.08.1997 року. Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу від 30.11.2000 року продаж квартири здійснено за 10061,0 гривень.

24 січня 2001 року ОСОБА_1 прийняв від свого батька ОСОБА_8 суму в розмірі 2500,0 доларів США на купівлю квартири в м. Одесі разом з дружиною ОСОБА_2.

26 січня 2001 року ОСОБА_9, ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_2 купила квартиру № 35 у будинку № 14 корпус № 3 по вулиці Варненській у м. Одесі, що підтверджує договір купівлі-продажу АВР №111022, зареєстрований в реєстрі за №307, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 Право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано в КП „ОМБТІ та РОН за №212 стр. 6 кн. 404 пр. від 14 березня 2001 року, згідно відповіді на запит від 17.01.2008 року. Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу від 26.01.2001 року продаж квартири здійснено за 14600,0 гривень.

Таким чиномАДРЕСА_1 у будинку № 14 корпус № 3 по вулиці Варненській у м. Одесі придбана в момент перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі.

Суд враховує той факт, що на момент укладення договору купівлі-продажу № 35 у будинку № 14 корпус № 3 по вулиці Варненській у м. Одесі, діяли норми Кодексу про шлюб та сімю України (1969 року).

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий ве-

денням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 24 цього Кодексу майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Посилання позивача на положення ч. 1 ст. 60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), та посиланням відповідача на положення п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, за якою особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, суд надає таку оцінку.

Твердження ОСОБА_2 про те, що квартиру № 35 у будинку № 14 корпус №3 по вулиці Варненській у м. Одесі вона придбала на особисті кошти, які получила від продажу квартири під № 2 у будинку під № 2 по вулиці М. Кордуби у м. Чернівці, про що свідчить зарахування грошей на рахунок відповідачки в державному експортно-імпортному банку України в м. Одесі і зняття їх з рахунку в день купівлі спірної квартири, у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження.

Згідно п. 2 договору купівлі-продажу від 26 січня 2001 року вартість квартири № 35 у будинку № 14 корпус № 3 по вулиці Варненській у м. Одесі, яку придбала ОСОБА_2, складає 14600,0 гривень. Доказів, що саме ті кошти, які отримала в банку ОСОБА_2 і які були переказані до м. Одеси з м. Чернівців, пішли на купівлю спірної квартири відповідачем не представлено. Крім того, відповідачем по справі в обгрунтування своєї позиції не представлено доказів того, що спірна квартира була придбана за суму більшу, ніж вказано в п. 2 договору купівлі-продажу від 26.01.2001 року, а саме більшу ніж 14600,0 гривень (договір, розписка продавця тощо), та достовірно не пояснено, чому переказувалося коштів більше, ніж вартість спірної квартири.

На вимогу представника відповідача судом призначалася судова експертиза документів, яка була направлена для виконання спочатку до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, а потім до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на предмет визначення часу написання розписки про отримання позивачем коштів від батька ОСОБА_8 та року виготовлення паперу, на якій виконана означена розписка. Відповідями директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 07.07.2009 року № 755 та заступника директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14.09.2009 року № 06/5б-5390/Л повідомлено про неможливість виконання експертизи у звязку з відсутністю відповідних фахівців, методики та обладнання.

З показань свідків також достовірно не встановлено, за які саме кошти придбана спірна квартира.

Пояснення позивача про те, що він не памятає реальної вартості спірної квартири, а посилається лише на суму, означену в договорі, не є доказом його не участі в фінансуванні її купівлі.

З таких обставин суд вважає недоведеним заперечення ОСОБА_2 про те, що вона придбала спірну квартиру на особисті кошти, а ОСОБА_1 участі у придбанні квартири не приймав, а тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача стосовно визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо не встановлено домовленості між ними.

З урахуванням існування спору в суді, намаганням ОСОБА_2 взнати своє право на частину квартири, ОСОБА_1 правомірно вважає, що його права власника в порушені, він вправі вимагати не чинити йому перешкоди перешкод у володінні та користуванні власністю, а тому суд вважає за необхідне захистити його права в такий спосіб.

Суд не вважає доведеними належним чином вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем ані в поясненнях, ані обґрунтуваннях позову не вказувалось, чи своїми протиправними діями відповідач порушив нормальний уклад життя позивача, чи заподіяв моральні й душевні страждання, повязані з обмеженням володіння та користування квартирою, яке перебуває у власності сторін, протиправною поведінкою щодо нього згідно зі ст. 23 ЦК України. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги позивача частково.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 63 Сімейного кодексу України, ст. ст. 22, 24 КпШС України, ст. 16, 23 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири № 35 в будинку № 14 корпус 3 по вулиці Варненській в м. Одесі.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у володінні та користуванні квартирою № 35 в будинку № 14 корпус 3 по вулиці Варненській в м. Одесі.

У задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: В.К.Гуревський