Справа №175/5691/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.

при секретарі - Єльшиній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дніпропетровська районна нотаріальна контора про встановлення факту належності майна на праві спільної сумісної власності,

В с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту належності майна на праві спільної сумісної власності.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд встановити факт належності на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 будинку за адресою АДРЕСА_1 та визначити, що кожному з подружжя належало по 1/2 частині вказаного будинку.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Суд вислухавши у судовому засіданні думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи дійшов до наступного.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст. 61 ЦПК України).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.02.20112 року, винесеного по цивільній справі №2-6726/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,3-я особа: Дніпропетровська райдержнотконтора про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння та визнання в цій частині свідоцтв про право на спадщину недійсними, що набрало законної сили 27.04.2012 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3,заповіту не залишив. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1, яке належало померлому, але свідоцтво про право власності на житловий будинок оформлене було тільки після смерті спадкодавця і видане 18.07.2001 року Кіровською селищною радою,зареєстроване в Новомосковському БТІ 18.07.2001 року за №749-19.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були дружина померлого ОСОБА_4 та його діти - сторони по справі.

Згідно ст.529 ЦК України (в ред.1964 року) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина та батьки померлого.

ОСОБА_4 та відповідач у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертались, але спадщину фактично прийняли, оскільки постійно проживали і були зареєстрованими у спадковому будинку за однією адресою зі спадкодавцем, що підтверджується відміткою про реєстрацію у паспорті відповідача та копією домової книги.

Згідно ст.549 ЦК України (в ред.1964 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в керування або володіння спадковим майном.

Позивачка у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулась та фактично спадщину після смерті батька не прийняла. Таким чином єдиними спадкоємцями, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 є відповідач та ОСОБА_4

ОСОБА_4 05.09.2001 року, як спадкоємиця першої черги за законом, звернулась до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, вказавши у заяві, що на день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку по вл.Чапаєва,15 в сел.Кіровське, та що крім неї є інші спадкоємці за законом, які шляхом подачі заяви до нотконтори від оформлення спадщини відмовились.

05.09.2011 року Дніпропетровською районною державної нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3

Факт прийняття спадщини перевірено по домовій книзі, виданій 15.01.1990 року, де є відмітка про прописку та проживання її в спадковому будинку по АДРЕСА_1 з 1990 року по час видачі свідоцтва та не має відмітки про виписку, але нотаріусом не враховано, що за цією ж адресою з 1988 року зареєстрований ще один спадкоємець - позивач, що підтверджується відміткою про реєстрацію у паспорті позивача та копією домової книги, тобто є спадкоємець першої черги за законом, який фактично спадщину прийняв.

Відповідно до ст.548 ЦК України (1964 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а відповідно до ч. 1 ст.549 цього кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.552 ЦК Кодексу України (1964 р.) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549).

Відповідно до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (яка діяла на момент видачі свідоцтва) свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя померлою було складено заповіт від 22.08.2003 року, посвідчений Кіровською селищною радою, яким вона все майно яке буде належати їй на день смерті заповіла своїй доньці ОСОБА_1 та 05.10.2007 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, вищевказаним рішенням суду встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 повинна була належати лише 1/2 частина спірного домоволодіння,тобто вона могла заповісти відповідачці лише 1/2 частину спірного будинку та спадщина після її смерті відкрилась тільки на її 1/2 частину.

Таким чином, у даній справі відсутній предмет спору, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки позивачці у позові відмовляється, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати їй не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88, 173, 174, 213, 214, 223, 224, 225, 226, 257 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дніпропетровська районна нотаріальна контора про встановлення факту належності майна на праві спільної сумісної власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов