У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

за участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду від 9 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1, що пред'явлений в особистих інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_1 - ОСОБА_4, до Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої смертю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду від 9 грудня 2014 року ОСОБА_1 в задоволенні позову, що пред'явлений в особистих інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" (далі - ДТГО "Львівська залізниця") про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої смертю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, де покликалися на його незаконність і необґрунтованість, що полягає у порушенні норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про хибність висновків щодо недоведеності вимог у зв'язку з недостатністю доказів про те, що смертельні наслідки наступили саме від дії рухомого залізничного транспорту ДТГО "Львівська залізниця".

У судовому засіданні було перевірено відмовний матеріал №103-10 за фактом виявлення трупа ОСОБА_6, через що вважав, що обставини справи з'ясовані повно і об'єктивно. Натомість суд зробив помилковий висновок, що позивачами не доведено складу правопорушення, а саме місця, часу, винних осіб, причини завдання шкоди, не конкретизовано джерела підвищеної небезпеки.

Неправильним вважав застосування судом норм ст. 1166 ЦК України, тоді як належними нормами є ст.ст. 1187, 1172 і 1167 цього Кодексу.

Оскільки судом не встановлено обставин непереборної сили, а також не було встановлено умислу потерпілого, володілець джерела підвищеної небезпеки - ДТГО "Львівська залізниця" повинен нести цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду незалежно від наявності вини.

З наведених міркувань просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

У поданих запереченнях ДТГО "Львівська залізниця", вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи позивачів, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачі не надали належних і допустимих доказів на підтвердження своїм вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої смертю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Зокрема враховано те, що ними не доведено ті обставини, що смерть наступила саме як наслідок дії рухомого залізничного транспорту, що знаходиться у володінні відповідача.

Як установлено місцевим судом, 9 грудня 2010 року близько 3 години на 2 пікеті 135 км перегону Озеряни-Здолбунів на відкосі біля непарної колії виявлено труп ОСОБА_6 з тяжкими тілесними ушкодженнями (за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення) у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з чисельними переломами кісток черепа, просторовими крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку. Масивність тілесних ушкоджень, їх чисельність та наявність ознак різкого загального струсу тіла (крововиливи в корені легень, зв'язки печінки тощо) вказували на те, що весь комплекс пошкоджень на тілі трупа ОСОБА_6 міг утворитися внаслідок залізничної травми.

Крім того, незадовго до смерті ОСОБА_6 вживав алкогольні напої, а вміст етилового спирту в його крові становив 2, 35 промілле. Така кількість етилового спирту в крові могла відповідати середньому ступеню алкогольного сп'яніння.

Зазначені обставини підтверджуються постановою від 18 грудня 2010 року старшого слідчого СВ ЛВ на ст. Здолбунів Лінійного управління на Львівській залізниці про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 115, 120 КК України, постановою від 23 грудня 2010 року старшого слідчого Рівненської транспортної прокуратури про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 276 КК України та актом судово-медичного дослідження №141 трупа ОСОБА_6 (а.с. 13-14, 94-97).

Вважаючи, що смерть наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - рухомого складу залізничного транспорту, володільцем якого є ДТГО "Львівська залізниця", а ним керував працівник відповідача, ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах дітей - дочки ОСОБА_2 і ОСОБА_2, а також ОСОБА_3 звернулися у березні 2014 року до суду з позовом про відшкодування шкоди, а саме просили:

· стягнути одноразово на користь ОСОБА_1 37 103, 87 гривень матеріальної шкоди та по 300 000 гривень моральної шкоди на користь усіх позивачів;

· стягувати на користь ОСОБА_1, починаючи з 1 березня 2014 року по 8 травня 2014 року по 1 219, 56 гривень щомісячно, з 9 травня 2014 року по 5 червня 2015 року по 914, 67 гривень щомісячно з збільшення суми 914, 67 гривень з кожним збільшенням мінімальної заробітної плати на коефіцієнт збільшення з 5 червня 2015 року,

· стягнути на користь ОСОБА_3 одноразово у відшкодування шкоди, завданої смертю батька, 6 240, 29 гривень.

У липні 2014 року позивачами змінено позовні вимоги таким чином:

- стягнути на користь ОСОБА_1 28 951, 92 гривень одноразово і в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь та усіх позивачів по 300 000 гривень;

- стягувати на користь ОСОБА_1, починаючи з 1 серпня 2014 року по 5 червня 2015 року по 1 164, 38 гривень щомісячно з збільшення суми 1 164, 38 гривень з кожним збільшенням мінімальної заробітної плати на коефіцієнт збільшення по 5 червня 2015 року;

- стягнути на користь ОСОБА_2 одноразово в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю батька, 23 226, 79 гривень;

- стягнути на користь ОСОБА_3 одноразово у рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю батька, 7 943, 89 гривень.

Норми ч.ч. 1 і 2 ст. 1187 ЦК України вказують, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено судом першої інстанції, і з правильністю таких висновків погоджується й колегія суддів, позивачами не доведено конкретних обставин заподіяння 9 грудня 2010 року ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а саме: часу, суб'єктів події, причини (механізму) їх заподіяння; конкретного джерела підвищеної небезпеки (модель, серія тощо), унаслідок дії якої ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження; належність джерела підвищеної небезпеки до рухомого складу залізничного транспорту; перебування джерела підвищеної небезпеки у володінні відповідача; причинного зв'язку між дією конкретного джерела підвищеної небезпеки і тілесними ушкодженнями, що спричинені ОСОБА_6.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають повної цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування норм матеріального права на увагу не заслуговують, оскільки положення ст.ст. 1167, 1172, 1187 ЦК України не можуть бути застосовані через недоведеність позивачами своїх матеріально-правових вимог.

Не можна погодитися і з покликаннями авторів скарги про доведеність і обґрунтованість позову, що, на їхню думку, стверджено змістом відмовного матеріалу №103-10 за фактом виявлення трупа ОСОБА_6.

На а.с. 85 міститься лист №ДН-3-9/209 від 05.08.2014 року першого заступника начальника відокремленого підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень", де зазначено, що на дільниці Здолбунів-Озеряни Львівської залізниці курсує рухомий склад всіх залізниць (інших суб'єктів господарювання), які є резидентами України, а також рухомий склад нерезидентів, зокрема з країн Співдружності Незалежних Держав та Балтії.

Будь-яких доказів про те, що подія, внаслідок якої загинув ОСОБА_6, вчинена за участю джерела підвищеної небезпеки, яке належить на речовому праві ДТГО "Львівська залізниця", і знаходяться у причинному зв'язку між собою, матеріали справи не містять, позивачі їх не надали, а судом не було здобуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України додержання при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права є підставою для його залишення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити, а рішення Рівненського районного суду від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: