Номер провадження: 22-ц/785/171/15
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Порто-Франко", третя особи: Головне Одеське управління по захисту прав споживачів, ОСОБА_3 - "Про застосування для сторін, передбачених законодавством наслідків отримання майна (грошей) без достатньої правової підстави", -

ВСТАНОВИЛА:

28.02.2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому неодноразово були уточнені, по якому просила застосувати для сторін, передбачені законодавством наслідки отримання майна (грошей) без достатньої правової підстави.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що 02.02.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 164/1-06, на підставі якого відповідач (банк) зобов*язався надати позивачу кредит на купівлю автомобіля у сумі 11000 доларів США, а позивач повернути кредит та сплатити відсотки за користування. 11.05.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 1255/4-07, на підставі якого банк зобов*язався надати позивачу кредит на купівлю нерухомості у сумі 45000 доларів США, а позивач - повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним. Оскільки кредит позивачу був наданий в іноземній валюті, а також через те, що у вказаних кредитних договорах відсутній ряд істотних умов, позивач вважає зазначені договори недійсними (нікчемними).

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення.

Треті особи до суду не з*явились, сповіщались належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

13.11.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

02.02.2006 року між ПАТ АБ "Порте Франко" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 164/1-06, відповідно до якого відповідач прийняв на себе зобов'язання по видачі кредиту на купівлю автотранспортного засобу у сумі 11000 доларів США на строк до 01.02.2013 року зі сплатою 10 % річних, а позивач прийняв на себе зобов'язання своєчасного повернення відповідачу всіє суми кредиту, відсотків у розмірах, строках і на умовах визначених кредитним договором.

16.08.2007 року була підписана додаткова угода № 1 до кредитного договору № 1, відповідно до якої позивачка з 16.08.2007 року по 31.08.2007 року повинна сплачував 10 % річних та з 01.09.2007 року по 01.02.2013 року повинна сплачувати 13,5 % річних за користування кредитними коштами.

Згідно з п.п. 3.7 та п.п. 3.8. вищевказаного кредитного договору позивач повинна була погашати заборгованість щомісячно з 1-го по 10-те число поточного місяця та сплачувати відсотки на фактичну суму заборгованості по кредиту.

У встановлений строк позивач зобов'язання по кредитному договору № 1 не виконала, чим порушила умови вказаного договору, у зв'язку з чим банк вирішив у судовому порядку стягнути заборгованість, звернувшись до Малиновського районного суду м. Одеси.

23.03.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення, яке набрало законної сили, відповідно до якого з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором № 164/1-06 у розмірі 71515,15 грн., заборгованість за відсотками - 11508,42 грн., заборгованість за пенею - 2973,56 грн.

Крім того, 11.05.2007 року між ПАТ АБ "Порто-Франко" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1255/4-07, відповідно до якого відповідач прийняв на себе зобов'язання про видачу кредиту у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії в сумі 45000 доларів США на строк до 10.05.2017 року зі сплатою 10 % річних, а позивач прийняв на себе зобов'язання своєчасного повернення відповідачу всієї суми кредиту, відсотків у розмірах, строках і на умовах визначених зазначеним кредитним договором.

16.08.2007 року була підписана додаткова угода № 1 до вищевказаного кредитного договору, відповідно до якої позивач з 01.09. 2007 року по 10.05.2017 року повинна сплачувати 14 % річних за користування кредитними коштами.

Позивач отримала кошти на загальну суму 43800 доларів США, що підтверджується відповідними заявами про видачу готівки.

Згідно п.п. 3.6, 3.8. вищевказаного кредитного договору позивач зобов'язана починаючи з моменту отримання першого траншу щомісячно з 1-го по 10-те число поточного місяця сплачувати відсотки на фактичну суму заборгованості по кредиту.

У встановлений строк позивач зобов'язання по вказаному кредитному договору також не виконала, чим порушила його умови, у зв'язку з чим банк вирішив у судовому порядку стягнути заборгованість, тому знову звернувшись до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості, але провадження по справі за клопотанням відповідача, було зупинено до розгляду Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи за позовом про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави.

Як встановлено судом, на виконання своїх зобов'язань позивачем певний час виконувались умови договорів щодо погашення кредитів, що сторонами не заперечувалось та підтверджується випискою з рахунку позивача.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів звертає увагу на те, що належних та допустимих доказів нікчемності вищевказаних кредитних договорів позивач до суду не надала, вимогу про визнання їх недійсними, відповідно до останніх уточнень, не заявляла.

Крім того, зазначені кредитні договори ні в добровільном порядку, ні в судовому сторонами не розривались.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що неможливо вважати, що банк безпідставно набув кошти позивача, зважаючи, що вона має перед відповідачем прострочену заборгованість за договорами кредиту.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Вказана норма забороняє зловживання правом, розрізняючи види останнього, а саме навмисне завдання шкоди іншій особі у процесі реалізації свого права та зловживання правом, пов'язане з використанням недозволених форм його реалізації, але у рамках загального дозволеного типу поведінки щодо даного права.

Зловживання правом тягне за собою застосування санкції, яка передбачає відмову у охороні неналежно здійснювального права.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у зв'язку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

І.А. Артеменко

14.01.2015 року м. Одеса