АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлович приміщенням,

встановила:

у вересні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, надавши йому у користування кімнату, площею 12,7кв.м., а відповідачу - кімнати, площею 15,5кв.м. та 23кв.м., інші приміщення залишити у загальному користуванні.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що вищезазначена квартира є спільною власністю його, відповідача та його неповнолітнього сина. 2 квітня 2014р. шлюб з відповідачем було розірвано, після чого відповідач почала чинити йому перешкоди у користуванні квартирою.

Рішенням суду від 27 листопада 2014р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, залишити його позов без розгляду, посилаючись на те, що відмовою у позові у зв'язку із незалученням до участі у справі його неповнолітнього сина, суд позбавив його можливості повторно звернутися до суду з даним позовом.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3 (третя особа) у рівних частинах згідно свідоцтва про право власності від 17 вересня 2003р., виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 12 вересня 2003р. (с.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до участі у справі не було притягнуто у якості відповідача ОСОБА_3, який є співвласником спірної квартири, а позовні вимоги заявлені без врахування інтересів даного співвласника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1991/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
ґрунтується на матеріалах справи та нормах процесуального права.

- 2 -

Пред'являючи даний позов, у якості відповідача позивач зазначив тільки ОСОБА_2, а позовні вимоги сформульовані без врахування прав та інтересів ОСОБА_3, який є співвласником спірної квартири.

При цьому позивачем та його представником не були враховані положення статті 29 ЦПК України, частина 2 якої визначає, що неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у якої вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником 1/3 частини спірної квартири, тому визначаючи порядок користування квартирою, необхідно враховувати його права та інтереси.

Також необхідно враховувати, що відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За таких обставин, з'ясування думки неповнолітнього ОСОБА_3 при вирішенні даного спору є обов'язковим.

Відповідно до змісту ст.ст. 11 та 33 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача, а відтак, суд першої інстанції був позбавлений можливості притягнути до участі у справі у якості співвідповідача неповнолітнього ОСОБА_3 без заяви позивача.

Також колегією суддів враховується, що інтереси позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції представляв фахівець у галузі права, який здійснює адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 21 березня 2001р. і який повинен бути обізнаним про норми, як матеріального, так і процесуального права, а також про правові наслідки їх недотримання.

Доводи апелянта про те, що суд своїм рішенням позбавив його можливості повторно звернутися до суду із позовною заявою про встановлення порядку користування жилою площею, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Пред'явивши позов про встановлення порядку користування житловим приміщенням до всіх співвласників спірної квартири і виклавши позовні вимоги з врахуванням прав та інтересів співвласників, позивач не буде позбавлений можливості звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів на користування спірною квартирою.

Твердження представника апелянта під час апеляційного розгляду, що суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без розгляду у зв'язку із її невідповідністю вимогам статті 119 ЦПК України, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки подана позовна заява відповідає вимогам зазначеної норми процесуального права, коло відповідачів визначається позивачем самостійно, на власний розсуд і не може змінюватися суд.

Крім того, представником апелянта не враховано, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України позовну заяву можливо залишити без розгляду у випадку невідповідності її вимогам статті 119 ЦПК України тільки, якщо позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк. Проте, такого строку позивачу не надавалося, тому правових підстав для застосування вказаної норми процесуального права суд не мав.

Також цих підстав не має і суд апеляційної інстанції, а позивач не подав до суду першої інстанції заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення суду з дотриманням норм процесуального права,

- 3 -

підстав для залишення позову без розгляду, визначених нормами процесуального права, апелянтом наведено не було, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: