Справа № 344/3675/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1059/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу судді Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати благоустроєне окреме житлове приміщення усім членам сім'ї зареєстрованих в АДРЕСА_1, посилаючись на те, що неправомірними діями відповідач призвів зміни до форми власності зайнятої ними квартири - з комунальної у приватну внаслідок чого позбавив їх права як квартиронаймачів на приватизації зайнятого ними вищевказаного житлового приміщення.

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2015 року відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі за указаним позовом.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду, вказуючи на те, що відмовляючи у відкритті провадження в справі, суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки не врахував вимог ст.15 ЦПК України, які передбачають захист житлових прав у порядку цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи позивачам у відкритті провадження за їх позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати благоустроєне окреме житлове приміщення, суддя першої інстанції виходив з того, що позивачі просять вирішити публічно-правовий спір - визначення права на вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підглядає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати благоустроєне окреме житлове приміщення усім членам сім'ї зареєстрованих в АДРЕСА_1, посилаючись на те, що неправомірними діями відповідач призвів зміни до форми власності зайнятої ними квартири - з комунальної у приватну внаслідок чого позбавив їх права як квартиронаймачів на приватизацію зайнятого ними житлового приміщення, передбаченого Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як вбачається з роз'яснень наданих у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (стаття 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Крім того, колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 02 грудня 2014 року №21 -530а14 про належність даного спору до повноважень цивільних судів указала таке. Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття "житлові відносини", на думку колегії суддів, в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв'язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суддя першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглядає справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Оскільки представником позивачки в апеляційній скарзі ставиться питання про направлення справи для продовження розгляду, провадження в якій не відкрито, то зазначена скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного судова колегія вважає, що ухвала суду, як незаконна та необґрунтована, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст. 303, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково. Ухвалу судді Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2015 року скасувати, справу передати до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

Р.Й.Матківський