ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «Ваш авто» про відшкодування майнової шкоди внаслідок порушення прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 30000 грн., що були сплачені ним на виконання договору фінансового лізингу.

Позивач заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу, предметом якого є трактор, та сплачено відповідно до домовленості під час переговорів з представником компанії 30 000 грн., однак не отримавши у встановлені строки предмет договору та ознайомившись зі змістом договору дізнався, що у ньому у більшому розмірі, ніж встановлювалось домовленістю, зазначена ціна трактору, не визначені його індивідуальні ознаки та характеристики. Крім того, він зрозумів, що зможе отримати предмет договору лише після сплати авансового платежу в розмірі 6382,98 дол.США та комісії за передачу в розмірі 382,96 грн. Крім того, відповідно до укладеного договору адміністративний платіж складає 1276,60 дол.США, однак ним сплачено 30000 грн., який не відноситься до платежів, що передбачені ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та порушує принцип добросовісності, а неповернення адміністративного платежу у випадках розірвання договору призводить до дисбалансу договірних прав та обовязків сторін.

Також позивач вважає, що зазначена угода порушує його права як споживача, містить несправедливі умови, суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а також він був введений в оману, щодо можливості придбання автомобіля за інших умовах, ніж виявилось після укладання договору.

На вимогу позивача договір був розірваний, однак кошти у розмірі 30000 грн. не були повернуті, що стало підставою для захисту своїх прав у судовому порядку.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду письмові заперечення на позов та клопотання про розгляд справи за відсутністю представника.

У письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що позивач ознайомившись зі змістом та істотними умовами договору власноруч підписав його, тому він мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання та порядок сплати коштів за укладеним договором.

На підставі зазначеного просив відмовити у задоволені позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, зясувавши дійсні обставини справи, судом встановлено наступне.

17 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «Ваш авто» укладено договір фінансового лізингу №001013 з додатками, згідно з п.1.1 якого предметом лізингу є транспортний засіб зазначений у даній статті та Специфікації (додатку №2), а саме: трактор Chery RF 354-B.

Згідно з п. 1.3 вище вказаного Договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати трактор Chery у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 1.7 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 Договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 Договору.

У пункті 8.2 Договору вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладання договору (12765,96 доларів США).

У п. 8.3 Договору передбачено, що за умовами договору вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

Відповідно до квитанції від 17.09.2015 року, позивачем було сплачено 30000 грн., призначення платежу «адміністративний платіж». ( а.с.19).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що представником відповідача не було роз'яснено позивачу призначення платежу 30000 грн., який виявився комісійною винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, його не було ознайомлено з умовами договору, які суперечать вимогам закону, є несправедливими та порушують його права, як споживача, тому позивач вважає дії відповідача такими, що ввели його в оману, та суперечать нормам законодавства.

Суд не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до положень ч. 1ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття несправедливі умови договору закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору,які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Виходячи з аналізу наведених норм закону, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 9.7 Договору встановлено, що кошти які сплачуються лізінгоодержувачем до моменту отримання предмету лізингу, незалежно від їх призначення, зараховуються у наступному порядку: - адміністративний платіж, - авансовий платіж, - комісія за передачу предмету лізингу, - у разі наявності різниця до вже сплаченого авансового платежу.

З наведеного входить, що договором встановлена певна черговість сплати обовязкових платежів, у яких першочерговим є саме адміністративний платіж, а потім інші платежі, за умови сплати яких предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві.

Згідно з додатком № 1 до договору фінансового лізингу вартість предмету лізингу становить 12765,96 дол.США, відсоток платежів 50 %, сума виплат авансового платежу 6382,98 дол.США, щомісячний авансовий платіж 531,91 дол.США, адміністративний платіж (10%) 1276,60 дол.США, комісія за передачу (3 %) 382,98 дол.США.

З огляду на встановлені обставини суд вважає, що договір між сторонами підписаний повноважними особами, він містить всі суттєві умови, передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також, які були узгоджені сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладення договору та погодженням відповідачем на укладення такого договору.

Таким чином, вбачається, що позивач зі змістом договору та додатків до нього був ознайомлений, погодився з ним, що підтверджується сплатою адміністративного платежу у сумі 30000 грн., передбаченого умовами договору, йому були відомі права і обов'язки учасника за договором.

Посилання позивача на те, що у договорі лізингу, укладеному між позивачем та відповідачем, містяться несправедливі умови, а саме: комісійна винагорода (адміністративний платіж) порушує принцип добросовісності, неповернення цього платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, не можуть бути взяті до уваги з наступних підстав.

Зі змісту статті 626 Цивільного кодексу України відомо, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору, закріплена у статті 627 Цивільного кодексу України, означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, враховуючи, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 Цивільного кодексу України), позивачем реалізований його зовнішній вияв волі шляхом укладання договору фінансового лізингу саме на таких умовах, які тягнуть за собою юридичні наслідки.

Тобто, підписуючи договір лізингу з ТОВ Лізингова компанія «Ваш авто», позивач погодився на всі умови, передбачені договором, що підтвердив власним підписом. Укладений між сторонами договір не суперечить принципу добросовісності, позивачем не доведено, що наслідком його укладення є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків умов договору та що умови договору завдають позивачу істотну шкоду.

Посилання позивача на те, що представником відповідача не було роз'яснено позивачу призначення платежу, який виявився винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, а сам позивач необачно вважав, що це є частковою оплатою вартості трактора, можливості ознайомитися з умовами договору представник компанії йому не надав, суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, позивач був ознайомлений з умовами договору, на підтвердження чого поставив свій підпис.

Згідно з розділом договору «Визначення термінів» адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору. Розмір адміністративного платежу відображається в Додатку №1 та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Тобто, позивач був ознайомлений з призначенням адміністративного платежу та його розміром, на підтвердження чого поставив свій підпис у Додатку №1 до договору, який позивач сплатив згідно квитанції від 17.09.2015 року.

Посилання позивача на те, що зазначений платіж не є лізинговим платежем, не беруться до уваги, оскільки договором передбачено, що це першочерговий одноразовий платіж який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, а його розмір становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Сплата адміністративного платежу не суперечить положенням ч.ч.1,2 ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Посилання позивача на зазначення у договорі невірної інформації щодо предмету лізингу суд також не приймає з огляду на наступне.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

У спірних правовідносинах належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

З точки зору цивільного права, - фінансовий лізинг є непрямим лізингом і майно, що передається лізингодавцем у користування лізингоодержувача за таким договором, лізингодавець має придбати у відповідного постачальника (продавця) відповідно до умов та специфікацій, встановлених лізингоодержувачем.

У такий спосіб законодавець захищає право споживача фінансових послуг на вільний вибір предмета лізингу, його ціни та обрання контрагента.

Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

З Договору та додатку №2 (специфікація) вбачається, що предмет фінансового лізингу визначений як: марка - Chery, модель - RF 354-B-саб, при цьому комплектація та обєм двигуна не визначені.

За переконанням суду, в даному випадку мало місце укладання договір, предмет якого буде придбаний лізінгодавцем у майбутньому, з урахуванням права лізінгоодержувача вільно обирати предмет лізингу.

Крім того, п.14.1 договору передбачає, що лізінгоодержувач має право звернутись до лізінгодавця із заявою про надання йому іншої марки та/або моделі та або модифікації транспортного засобу, ніж зазначено у договорі, що за змістом відповідає ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Тобто, право лізінгоодержувач впливати на предмет лізінгу також передбачено у договорі.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що встановлення у ході судового розгляду невідповідності положень договору фінансового лізингу принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі, встановлення того, що положення договору порушують вимоги Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком визнання такого договору недійсним, та, як слідство, застосування реституції відповідно до ст. 216 ЦК України.

Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не передбачають такого способу захисту порушеного права позивача як повернення коштів, сплачених на виконання правочину, без визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, а визначати підстави та предмет позову відповідно до ст.ст.3,4,11, 119 ЦПК України є виключним правом позивача, який наділений також правом після пред'явлення позову змінити підстави або предмет позову, що передбачено ч.2 ст.31 ЦПК України.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що суд з власної ініціативи не може змінювати підстави або предмет позову, а позивачем вимоги про недійсність договору лізингу не ставились.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Таким чином, встановивши в ході розгляду справи відсутність належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України доказів в обґрунтування заявлених вимог, та з урахуванням того, що договір фінансового лізингу на даний час недійсним не визнаний, у суду відсутні підстави застосовувати наслідки недійсності правочину у вигляді реституції.

Зазначене, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, ЦПК України, 22 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізінгова компанія «Ваш авто» про відшкодування майнової шкоди внаслідок порушення прав споживачів відмовити.

У судовому засіданні 28 грудня 2015 року проголошена вступна та резолютивна частина рішення. Повний текст рішення буде виготовлений 31 грудня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова