Справа № 301/1090/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2015 р. Іршавський районний суд

Закарпатської області

в складі:

головуючого - судді Золотар М.М.

при секретарі - Горянській З.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іршава справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, де третя особа без самостійних вимог реєстраційна служба Іршавського РУЮ, про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2014 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_4, де третя особа без самостійних вимог реєстраційна служба Іршавського РУЮ, про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності.

Посилається на те, що у зв'язку із скасуванням Іршавським районним судом рішення виконавчого комітету Сілецької сільської ради Іршавського району від 29.06.2010 року за № 36 «Про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння» та скасуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 липня 2010 року, виданого Сілецькою сільською радою, знову стало дійсним свідоцтво про право власності від 5 лютого 2007 року видане на підставі рішення виконкому Сілецької сільської ради № 2 від 31 січня 2007 року.

Через значний строк у часі, позивачка втратила оригінал свого свідоцтва. Отримавши завірену копію свідоцтва у сільській раді та розмістивши оголошення у пресі про втрату свідоцтва, як того вимагає п. 48 постанови КМУ від 17 жовтня 2013 року за № 868, позивачка звернулася до реєстраційної служби Іршавського району з метою зареєструвати свідоцтво про право власності від 5 лютого 2007 року, виданого на підставі рішення виконкому Сілецької сільської ради № 2 від 31 січня 2007 року.

Листом від 24.03.2014р., за № 285/06.3-07 реєстраційна служба Іршавського району повідомила, що відмовляє в реєстрації права спільної сумісної власності на будинок позивачці, зокрема і з тих підстав, що подана нею заява передбачає реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстрація якого була проведена до 01 січня 2013 року та те, що спільна сумісна власність реєструється за заявами всіх співвласників, а не однією позивачкою.

Відповідно до листа КП «Іршавське БТІ» вих. № 395 від 17.12.2012 р. реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 проводилась тільки на підстав свідоцтва про право власності від 2010 року, яке на даний момент скасовано. Позивачка ніколи не реєструвала своє свідоцтво, а відповідно не підпадає під вимоги постанови КМУ від 17 жовтня 2013 року за № 868. Також, враховуючи, що з 1996 року у сторін напружені відносини, і вони не проживають разом та не спілкуються, позивачка не матиме можливості разом з відповідачем зареєструвати право спільної сумісної власності на будинок в реєстраційній службі.

Таким чином, будучи співвласником будинку, право власності на який не визнається та не маючи змоги його зареєструвати, позивачка звернулася з даним позовом до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 5 лютого 2007 року відповідачу та позивачу на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Факт належності будинку на праві спільної сумісної власності сторонам підтверджується і рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2010 року.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

1 червня 1985 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб.

29 вересня 2004 року ОСОБА_5, розірвала шлюб з ОСОБА_4.

Від вказаного шлюбу у них народилося троє дітей: донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1

Фактично після народження третьої дитини відповідач перестав надавати допомогу сім'ї. Скрутне матеріальне становище змусило позивачку в 1996 році звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, які були присуджені на її користь згідно постанови Іршавського районного суду від 15 листопада 1996 року по справі № а-69/96.

Щоб уникнути сплати аліментів відповідач виїхав в Чехію. У 2001 році рішенням Іршавського районного суду по справі № 2-471/2001 ОСОБА_4 визнано безвісно відсутнім. В судовому засіданні було встановлено, що ще в 1997 році відповідач виїхав на заробітки в Чехію і протягом чотирьох років про нього нічого не відомо.

До 2008 року про відповідача не було ніяких відомостей, матеріально сім'ї весь цей час, більше 10 років він не допомагав, а позивачка самотужки виховувала трьох дітей, займалася господарством, проводила поточні ремонти по будинку.

Сплата аліментів не була можливою також по тій причині, що судом було призначено аліменти в 1/2 частині від доходу відповідача, а оскільки ОСОБА_4, постійно знаходився в Чехії та не мав постійного місця праці та постійного заробітку в Україні то і не було можливим стягнути з нього кошти на утримання дітей.

У 2008 році з'явився відповідач пообіцяв допомагати сім'ї і вмовив позивачку повернути без виконання виконавчий лист по аліментах. Однак допомагати не почав і позивачка у 2011 році повторно звернулась з позовом про стягнення аліментів, який було задоволено апеляційним судом Закарпатської області рішенням від 17.10.12 р.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, залишив позивачку саму з трьома дітьми та не надавав їм ніякої допомоги.

Просив суд постановити рішення, яким визначити розмір часток в спільній сумісній власності на будинок АДРЕСА_1 у наступному розмірі за ОСОБА_3 2/3 частини будинку, за ОСОБА_4 1/3 частина будинку.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини будинку АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали, просять його задовольнити з мотивів, наведених у заяві. Крім того, пояснив, що заборгованості відповідача перед ОСОБА_3 по сплаті аліментів не має.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? будинку АДРЕСА_1.Пояснила, що підстав для збільшення частки позивачки у спільному майні не має, оскільки за її довірителем відсутня будь-яка заборгованість по сплаті аліментів на її користь

Представник реєстраційної служби Іршавського РУЮ в судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України розглянув справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідачі перебували у шлюбі. За час їхнього спільного подружнього життя згідно дійсного свідоцтва про право власності від 05 лютого 2007 року, виданого на підставі рішення виконкому Сілецької сільської ради № 2 від 31 січня 2007 року ( а. с. 7), у їх спільній сумісній власності перебуває житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами до нього, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав на повторне визнання за позивачкою ОСОБА_3 права власності на частку у спірному майні.

Окрім того, сторони визнали відсутність заборгованості відповідача ОСОБА_4 перед позивачкою по сплаті аліментів та ствердили даний факт письмовими доказами ( а. с. 122-132 ).

На час розгляду справи діти подружжя ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітніми.

Посилання ж позивачки на ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України та абз. 2 ч. 2 ст. 372 ЦК України як на підставу збільшення частки у спільному майні можливе лише при реальному його розподілі, який не є предметом розгляду даної справи.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, суд,-

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, де третя особа без самостійних вимог реєстраційна служба Іршавського РУЮ, про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Золотар М.М.