Головуючий суду 1 інстанції - Юхимчук Р.С.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 428/7521/14-ц
Провадження № 22ц/782/155/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: Дронської І.О.

суддів: Орлова І.В., Оробцова Р.І.,

при секретарі Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Луганської області на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 грудня 2014року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл майна,

ВСТАНОВИЛА:

03 грудня 2014року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, 05 грудня 2014року позовні вимоги були збільшені вимогою про розподіл сумісно придбаного за час шлюбу майна. Позивач зазначала, що 24.07.203року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого останні мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Посилаючись на те, що сімейне життя сторін не склалося з причин несумісності характерів та остаточно шлюбні відносини припинені у серпні 2012року, просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

Також, посилаючись на те, що за час шлюбу сторонами було придбане майно, яке у добровільному порядку розподілити відповідач відмовився, просила розподілити між нею та відповідачем сумісно придбане майно.

11.12.2014року між сторонами була укладена мирова угода, яку останні просили суд визнати та затвердити.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.12.2014року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл майна повністю задоволений.

Шлюб, зареєстрований 24.07.2003року відділом реєстрації актів громадського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис № 383 - розірвано.

Визнано мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3

ОСОБА_6 угодою сторони визначили, що з моменту набуття законної сили ухвали Сєвєродонецького міського суду про визнання ОСОБА_6 угоди:

Визнається право приватної власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на:

1. приміщення магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 85,3 кв.м.;

2. нежиле приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 30,2 кв.м.;

3. приміщення агентства нерухомості, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, загальною площею 38,3кв.м.;

4. приміщення магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4, загальною площею 58,1кв.м.;

5. приміщення магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, загальною площею 63,6кв.м.;

6. приміщення магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6, загальною площею78,7кв.м.

Визнається право приватної власності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на:

1. приміщення магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою АДРЕСА_7, загальною площею 119,9 кв.м.;

2.14/100 частки приміщення торгівельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_4», що знаходиться за адресою АДРЕСА_11, що складається з: приміщення підвалу-№ I, II, XXV, XXVI, XXVII; приміщення першого поверху № 15-20, I, II, III, частка приміщення №14 (площею 12,3кв.м.); приміщення другого поверху - № 1-4, VII- загальною площею приміщення 158кв.м;

3. 21/100 частки приміщення торгівельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_4» , що знаходиться за адресою АДРЕСА_12, яка складається з: приміщення підвалу - № III - XXIV, XXVIII, приміщення першого поверху № IV, загальною площею приміщень 237,4кв.м;

4.Торгівельний павільон АДРЕСА_8, загальною площею 9,8кв.м.;

5. приміщення магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою АДРЕСА_9, загальною площею 83кв.м.;

6.квартира АДРЕСА_10.

ОСОБА_2 зобов'язується належним чином підтримувати все нерухоме майно, яке належить її неповнолітнім дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у належному стані, сплачувати рахунки за комунальні послуги, за користування земельними ділянками, будь-які податки та збори, які виникають з володіння будь-якого нерухомого майна дітей. Вона особисто та одноособово несе повну матеріальну відповідальність за сплату всіх вищезазначених платежів. Для цих цілей вона має право: - на власний розсуд розпоряджатися вищезазначеним майном, а саме: укладати та підписувати будь-які договори та угоди дозволені чинним законодавством України, у тому числі про договори оренди, управління, надання послуг, тощо, з правом самостійно без додаткового узгодження, визнавати умови, строки, ціну. Одноособово, без додаткової згоди батька дітей, підписувати будь-які документи, заяви, угоди та інше від імені своїх дітей та від імені батька дітей: у виконавчому комітеті Сєвєродонецької міської ради луганської області та в його органах, органах опіки і піклування, органах та посадових особах, що реєструють права власності на майно, у тому числі органах нотаріату, судах, органах технічної інвентаризації, житлово-експлуатаційних установах, експертних установах, державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України, у банківських установах на території України з правом відкриття, закриття та розпорядження відкритими на імена дітей банківськими рахунками, отримувати грошові кошти, виписки, інформацію про стан рахунків, здійснення платіжних операцій, отримувати банківські картки, ПІН-коди до них, з правом укладання банківських договорів; - бути представником дітей та батька дітей у органах внутрішніх справ, органах місцевої влади, органах виконавчої влади, органах прокуратури, судових установах будь-якої інстанції, як загальної юрисдикції так і спеціалізованих, по справам, що виникають з цивільних, сімейних, господарських, трудових та адміністративних правовідносин, з усіма правами, якими наділений законом позивач, відповідач, треті особи і потерпілий. - Вона має право діяти безпосередньо особисто, або через представника через довіреність; - ці обов'язки та права діють до моменту, коли дітям виповниться 21 рік.

Відповідно до цього договору Батьки домовились про місце проживання Дітей та про порядок здійснення батьківських прав Батьком та Матір'ю, яка проживатиме окремо від Дітей.

Місцем проживання Дітей Батьки визначили місце проживання Батька. У разі зміни місця проживання Дітей, Батько зобов'язується попереджувати Матір письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання, але має право на власний розсуд і без будь-якої згоди від матері змінити таке місце проживання.

Мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з Дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право брати Дитину до себе за місцем свого проживання у вихідні дні.

Батько зобов'язується: піклуватися про здоров'я дітей, цілком брати на себе виховання дітей, забезпечувати дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Батько зобов'язується взяти на себе цілком будь-які матеріальні витрати, пов'язані з вихованням, піклуванням, медичним забезпеченням, освітою, та будь-які інші витрати, пов'язані з дітьми. Батько зобов'язується не перешкоджати спілкуванню Дитини з Матір'ю.

Мати дає згоду : на переїзд та залишення своїх сина та доньки на постійне проживання за кордоном у будь-якій державі, разом з батьком і повідомляє, що не має матеріальних претензій до колишнього чоловіка. Матір надає згоду на оформлення, подання та отримання Батьком будь-яких необхідних документів, заяв, свідоцтв, віз, дозволів та інше для Дітей, включаючи виготовлення та отримання проїзних документів (закордонного паспорта).

Спільні зобов'язання Батьків: батьки зобов'язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних телефонів, та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов'язань за цим договором.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл майна, закрито.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду заступником прокурора Луганської області, в інтересах держави, державної податкової інспекції у м.Сєвєродонецьк Головного управління Міндоходів у Луганській області, подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, порушення вимог процесуального законодавства що регулюють порядок розірвання шлюбу, порушення вимог законодавства щодо порядку набуття та переходу права власності на нерухоме майно, не належне дослідження наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності сторін, не встановлення за ким зареєстровано право власності на об'єкти нерухомого майна, а також відсутність правових підстав для визнання мирової угоди про розподіл майна, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл майна.

Сторони та треті особи, яких було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, про що є особистий підпис представника, відповідно до довіреностей, що маються в матеріалах справи, в судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи від останніх не надійшло. Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст.305 ЦПК України без участі зазначених осіб за участю апелянта.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з вимог позовної заяви ОСОБА_2 остання просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст..110 цього Кодексу.

Як вбачається з ч.2 ст. 112 СК України судовий розгляд позову щодо розірвання шлюбу закінчується постановленням рішення про розірвання шлюбу.

Розірвання шлюбу шляхом постановлення ухвали, а не ухваленням судом рішення є грубим порушенням норм процессуального права.

Щодо розподілу майна, відповідно до позовних вимог ОСОБА_2

Вирішуючи спір у данній частині позову суд повинен керуватися главою 8 СК України - «Право спільної сумісної власності подружжя» та встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Об'єктом поділу майна подружжя можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна подружжя, що підлягає поділу включається також майно, яке знаходиться у третіх осіб, враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя, суд виходить з умов такого договору.

Так, судом першої інстанції встановлено, що спірні об'єкти нерухомого майна на правах приватної власності належать ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподілу спільного майна, є третіми особами, що не заявляють самостійних вимог, а.с.15.

При цьому, судом першої інстанції не встановлено майно, яке було придбане подружжям за час спільного проживання та належить останньому на праві спільної сумісної власності.

Також судом першої інстанції встановлено, що треті особи погодились на розподіл між їхніми дітьми ( сторонами по справі) та визнанням права власності належних їм на праві приватної власності спірних об'єктів нерухомості за їх онуками ( ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2).

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що дружина і чоловік мають право на поділ тільки того майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Щодо мирової угоди, визнаної судом першої інстанції.

Ухвалою суду, що оскаржується, визнана мирова угода, укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно із ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі та за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визначені мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

На зазначені вимоги суд першої інстанції уваги не звернув, та визнав мирову угоду, якою розподілив майно між сторонами, без наявності доказів, що спірне майно було придбане останніми за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства, що регулює порядок розірвання шлюбу, набуття та переходу права власності на нерухоме майно, а також неналежне дослідження судом першої інстанції питань щодо наявності права власності сторін на спірні об'єкти нерухомого майна, повністю знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку.

Між тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл майна, оскільки по суті позовних вимог рішення судом першої інстанції ухвалено не було.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_2, розірвання шлюбу та визнання мирової угоди були грубо порушені норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування зазначеної ухвали та повернення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання щодо визнання мирової угоди.

Керуючись ч.3 ст.209, 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, 311, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Луганської області задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 грудня 2014року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл майна скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: