БОРИСПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22 січня 2015 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Ткаченка Д.В.
за участю секретаря Пузирна А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
У липні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 205673,37 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,59 % на рік, строк повернення кредиту - 14.08.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою, а саме земельними ділянками, які розташовані, на території Київської області, Бориспільського району, Сеньківської сільської ради.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого, у нього утворилась заборгованість в розмірі 415494,79 дол. США, яку він в добровільному порядку не сплачує, на підставі ст. 572, 575, 589, 590 ЦК України, ст. 7, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку» в позовній заяві банк просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.
Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились. Позивач у заяві від 01.10.2014 просив суд розглядати справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує.
У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до таких висновків.
15.08.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 167/П/29/2008-840, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 205673,37 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,59 % на рік, строк повернення кредиту - 14.08.2028 року.
Відповідно до п.п. 4.3.2., 4.3.3. угоди до Кредитного договору відповідач зобов'язався суворо дотримуватись положень цього договору, а також договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором. Сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку і строки, визначені в кредитному договорі. Згідно п.5.2. кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3. кредитного договору (до 10 числа поточного місяця), позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п.5.3. кредитного договору, у разі порушення відповідачем вимог п.4.3. за виключенням п.п. 4.3.3., 4.3.4 кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту.
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вказано у договорі іпотеки, предметом іпотеки є земельні ділянкі які лише у майбутньому стануть власністю іпотекодавця.
За положеннями ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
Згідно ч. 2 ст. 5 вказаного Закону предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.
Отже предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, або яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору. Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише за умови перебування даного майна у власності іпотекодавця і як наслідок можливості його відчужене іпотекодавцем. Відчуження майна можливе лише за умови реєстрації за іпотекодавцем права власності і можливості отримання ним відповідних витягів із реєстру прав власності на нерухоме майно на підтвердження свого права власності.
Згідно з ч.1 ст.125 ЗК України в редакції, яка була чинною в період часу з дня укладення іпотечного договору до 1 травня 2009 року, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчував право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст.125 цього Кодексу в редакції, яка є чинною з 1 травня 2009 року, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Встановлено, що 15 серпня 2008 року ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу придбав вищевказані земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, Сеньківської сільської ради. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що після укладення цих договорів відповідач отримав державні акти на право власності на земельні ділянки. З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на земельні ділянки за ОСОБА_1 не зареєстровано. Також, згідно листа Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області № 06-05/2635 від 10.12.2014 року вказано, що державні акти на спірні земельні ділянки за ОСОБА_1 не реєструвались та не видавались. Ці обставини свідчать про те, що відповідач не набув право власності на земельну ділянку. На виконання вимог ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець згодом документально не підтвердив право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно. За таких обставин, суд вважає, що правові підстави для звернення стягнення на вказаний об'єкт нерухомого майна - відсутні. Крім того, звернення стягнення на цю земельну ділянку без волевиявлення її власника, який не є іпотекодавцем, суперечить ч. 1 ст. 319 ЦК України. Ця обставина є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову.
Оскільки у задоволенні вимоги позивача про звернення стягнення на земельні ділянки відмовлено, суд вважає, що підстави для передачі цих об'єктів нерухомого майна в управління ПАТ «Комерційний банк «Надра» та покладення на позивача повноважень укласти з будь-яким покупцем договір купівлі-продажу земельних ділянок та вчиняти інші заходи, спрямовані на це - відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З меморіального ордеру №152377193 від 17 червня 2014 року вбачається, що при пред'явленні позову ПАТ «Комерційний банк «Надра» сплатив судовий збір в розмірі 3654 гривень. Однак у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Тому суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору відсутні.
Керуючись ст.88, 208, 213-215 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення. Відповідач має право подати лише заяву про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду в загальному порядку.
Суддя: Д.В. Ткаченко