Справа № 358/1119/14 Головуючий у І інстанції Корбут В.М.
Провадження № 22-ц/780/2546/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 51 19.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Богуславської РДА Київської області, прокуратура Богуславського району Київської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що її дочка ОСОБА_4, перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_5, яка приходиться позивачці онучкою. 28.08.2008 року у зв'язку з хворобою її дочки ОСОБА_4 за згодою відповідача ОСОБА_3, дочка разом з онучкою ОСОБА_6 переїхали до неї за її місцем проживання з метою лікування та для надання допомоги матеріального і морального характеру.

Далі позивачка зазначила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її дочки, відповідач погодився, щоб її онука ОСОБА_6 проживала разом з нею. В подальшому відповідач перестав спілкуватися з дочкою, останні 5 років самоусунувся від виховання, розвитку дочки, не цікавиться її долею, не спілкується та не провідує її, ухиляється від сплати аліментів, тому така поведінка відповідача травмувала психіку дочки.

Таким чином посилаючись на те, що поведінка відповідача по відношенню до своєї дочки потребує вжиття крайніх заходів, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та пояснив, що ніякої домовленості з позивачкою про те, з ким буде проживати дочка, не було. Він спочатку звернувся до служби у справах дітей, а потім до Тлумацького районного суду з позовом про відібрання дитини. В листопаді 2014 року він звернувся до Органу опіки та піклування Тлумацької РДА Івано-Франківської області із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, посилався на те, що позивачка ОСОБА_2 перешкоджає в цьому та намагається його дискредитувати в очах дитини та державних органів.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Богуславської РДА Київської області та прокурор висловили думку, що позов не підлягає задоволенню, як не доведений.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 02 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням позивачка ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її вимог. Посилається, що судом не враховано, що батько ухиляється від сплати аліментів на дочку, засідання комісії у справах дітей проведено з порушеннями, її пояснення судом проігноровані, а надумані пояснення відповідача взяті до уваги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача пояснення апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивачка є її бабусею.

Мати неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2010 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місце проживання дитини за адресою с. Будзин Тлумацького району задоволено.

Згідно додаткового рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2012 року, ОСОБА_2 визнано стягувачем аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_6

Згідно висновку органу опіки та піклування Богуславської РДА Київської області від 09.12.2014 року вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Умови його проживання згідно акту обстеження - добрі. Позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним та таким, що на даний час не може відповідати інтересам дитини.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано доказів невиконання відповідачем батьківських обов'язків без поважних причин, при цьому судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дочки і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Про ухилення від обов'язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу відповідач повинен довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється. Крім того, зазначив, що оскільки з позивачкою склались неприязні відносини, він звернувся з заявою до органу опіки та піклування Тлумацької РДА Івано-Франківської області від 20.11.2014 року про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, достатніх доказів для застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав з огляду на поведінку відповідача, позивачка не подала.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовано дійшов висновку про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та дочки, що узгоджується з роз'ясненнями, викладеними у п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав».

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи та дослідив надані докази, виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :