Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Акцент-банк» (далі - ПАТ «Акцент-банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 05 березня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку у розмірі 5 тис. грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У результаті порушення умов кредитного договору за відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 05 грудня 2011 року складає 35 269,37 грн. Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 269,37 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і просить передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно з пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично логнується на той самий строк. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 16 червня 2013 року складає 35 269,37 грн. Суди попередніх інстанцій також дійшли висновку, що належного виконання договору відповідач не здійснив, а відтак зобов'язання не припинилося.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Установлено, що 05 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Акцент-банк» (далі - ЗАТ «Акцент-банк»), назву якого змінено на ПАТ «Акцент-банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Згідно п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

Відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав, порушивши умови договору щодо погашення кредиту.

Пред'являючи позов, банк посилався на те, що у результаті порушення умов кредитного договору за ОСОБА_3 утворилася заборгованість, яку він не погасив.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до п. п. 3.1.1., 5.4. розділу Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня указаного місяця, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH), строк погашення процентів визначено щомісячно за попередній місяць.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач з 30 квітня 2008 року перестав виконувати свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів, в зв'язку з чим у позивача виникло право подати відповідний позов до суду.

Наведеного суди не врахували, належним чином не перевірили обставин, викладених у заяві відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, про те, що строк звернення до суду з позовом у позивача закінчився 01 травня 2011 року. Не встановили строку дії картки, отже не визначили строку дії договору.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував усі обставини справи, не дослідив усі докази та не надав їм належної оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду без змін.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська