Справа № 127/8666/14-ц Провадження № 22-ц/772/363/2015Головуючий в суді першої інстанції Дернова В. В.
Категорія 44Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 215 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Вавшка В.С., Колоса С.С.,
при секретаріПантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) "ПриватБанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третіх осіб без самостійних вимог - ОСОБА_9, УДМС України у Вінницькій області, Служби у справах дітей Вінницької міської ради про виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_6 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд 24 квітня 2014 року.

Зазначав, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_9 26 квітня 2007 року укладено кредитний договір № VIH0GK05541324 за яким Банк надав ОСОБА_9 кредит у розмірі 65 000 дол. США строком до 24 квітня 2037 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між цими ж сторонами 26 квітня 2007 року укладено договір іпотеки за яким ОСОБА_9 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_9 покладених на неї зобов'язань за кредитним договором рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» та виселено з квартири ОСОБА_9 зі зняттям з реєстраційного обліку та стягнуто з неї судові витрати по справі.

При виконанні рішення було встановлено, що у вказаній квартирі проживають відповідачі, а тому позивач звернутися до суду із позовом про їх виселення.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2014 року позов задоволено повністю.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 (предмета іпотеки). Стягнуто судовий збір на користь позивача.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення від 13 серпня 2014 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача заперечував доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просила апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із судового рішення вбачається, що воно по суті є правильним і справедливим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що відповідно до кредитного договору № VIH0GK05541324 від 26 квітня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_9, остання отримала кредит в сумі 65 000 доларів США зі сплатою відсотків на строк до 24 квітня 2037 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між цими ж сторонами 26 квітня 2007 року укладено договір іпотеки за яким ОСОБА_9 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов'язання та надало грошові кошти в сумі 65 000 дол. США ОСОБА_9 Позичальник ОСОБА_9 свої зобов'язання перед банком по поверненню кредиту у строки визначені договором не виконала, у зв'язку із чим за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIH0GK05541324 від 26 квітня 2007 року у розмірі 76 296,01 дол. США звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу як предмета іпотеки.

Під час виконання заочного рішення від 13 червня 2013 року стало відомо, що у квартирі АДРЕСА_1 проживає не ОСОБА_9, а відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до довідки № 748 від 2 червня 2014 року наданої ОСББ «Подолянка-5» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована власник - ОСОБА_9 з 17 липня 2007 року (а.с.47).

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про виселення відповідачів, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем доведені ті обставини на які він посилався у обґрунтування своїх вимог, зокрема зайняття відповідачами квартири АДРЕСА_1, яка є власністю ОСОБА_9 і предметом іпотеки та яка передана позивачу як іпотекодержалелю для її продажу у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 за кредитним договором, а тому відповідачі підлягають виселенню відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, оскільки справу розглянуто без участі відповідачів, а також без участі відповідачів розглянуто заяву про перегляд заочного рішення, не є тими доводами через які рішення суду може бути скасованим.

Відповідно до положень частини 3 статті 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Із матеріалів справи не вбачається, що судом при розгляді справи було допущено порушення норм процесуального права, на яке посилаються відповідачі. Колегія суддів вважає, що справа судом вирішена правильно, а тому навіть за наявності такого порушення такі обставини не є підставою для скасування рішення.

Слід ураховувати, що за положеннями ЦПК України особам, які приймали участь у справі але не були присутні при її розгляді у суді першої інстанції, надається можливість скористатись своїми процесуальними правами у суді апеляційної інстанції, зокрема доводити переконливість своїх доводів перед судом у обґрунтування заперечень проти позову. У таких процесуальних правах відповідачі не були обмежені у апеляційному розгляді.

Доводів про порушення судом норм матеріального права, які дають підстави для скасування чи зміни судового рішення, апеляційна скарга також не містить.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що суд виселив відповідачів із квартири усупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII є безпідставними, оскільки положення цього закону не стосуються відповідачів через те, що вони не є ні позичальниками, ні поручителями у правовідносинах з ПАТ КБ «ПриватБанк», якому в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки судовим рішенням ця квартира передана для продажу.

Посилання відповідачів у апеляційній скарзі на те, що власник квартири ОСОБА_9 отримала від них кошти за продаж їм цієї квартири не спростовують правильних висновків суду у справі, оскільки передача вказаних грошей вказаному власнику квартири не потягло зміну чи припинення правовідносин між ОСОБА_9 та ПАТ КБ «ПриватБанк» і не змінило статус спірної квартири на користь відповідачів, а сам факт передачі коштів, якщо такий дійсно був, є особистим фінансовим ризиком відповідачів при укладенні цієї угоди.

Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що суд мав урахувати при вирішенні справи той факт, що у квартирі проживає неповнолітня ОСОБА_8, 2005 року народження, згоди на виселення якої орган опіки і піклування не надав, через що, на думку апелянтів, суд незаконно ухвалив рішення про виселення.

Норми матеріального права, на які посилаються відповідачі, регулюють права дітей у випадках правомірного зайняття ними для проживання житлових приміщень.

Оскільки місцем проживання дитини є місце проживання її батьків або одного із них, з яким вона проживає (стаття 29 ЦК України), то за обставин відсутності правових підстав зайняття житлового приміщення батьками дитини та наявність правових підстав для їх виселення у судовому порядку і відсутності у дитини самостійного законного права власності чи права користування на це житло, правових підстав у суду для відмови у задоволенні позову немає.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про порушення судом при вирішенні справи положень закону про письмове попередження відповідачів про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Наведені доводи є безпідставними через те, що позивачем відповідачі належним чином повідомлялись про звільнення житлового приміщення за один місяць (а.с.17). Крім того, про такі вимоги позивача відповідачам відомо також і через розгляд цієї справи, розгляд якої триває з травня 2014 року.

Також безпідставними є посилання у апеляційній скарзі на те, що до цих правовідносин не можуть бути застосовані норми за якими суд вирішив справу, а саме частина 2 статті 109 ЖК України, оскільки з відповідачами договір іпотеки не укладався.

Проте, зі змісту частини 2 статті 109 ЖК України вбачається, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом, а отже для виселення немає значення чи є ця особа стороною договору іпотеки, чи зайняла ця особа житлове приміщення з дозволу іпотекодавця або зайняла його самовільно.

Отже, виходячи із зазначеного вище, рішення суду є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/ С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук