АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2455/14-ц Номер провадження 22-ц/786/33/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

За участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання у порядку спадкування права власності на майно та його поділ, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання у порядку спадкування права власності на майно та його поділ,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі. За заповітом спадкоємцем майна ОСОБА_4 є відповідач ОСОБА_3, проте вважає, що як непрацездатна вдова померлого, має право на обов'язкову частку у спадщині, яка незалежно від змісту заповіту, становить половину частки, яка належала б кожному з подружжя у разі спадкування за законом.

До складу спадщини входять частки у праві власності на дві квартири та легковий автомобіль.

Вказує, що за час шлюбу набула у спільну власність з ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1, а квартира АДРЕСА_2 є особистою власністю померлого.

З урахуванням поданих під час судового розгляду уточнень позовних вимог, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 541 760,00 грн., визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/9 частини квартири АДРЕСА_2 та на автомобіль марки ВАЗ 217030, вартістю 77 212 грн., та стягнути з неї на користь ОСОБА_4 105 809,17 грн. грошової компенсації різниці вартості виділеного їй у власність майна.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначав, що ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 до укладення шлюбу з ОСОБА_2 та не є спільною сумісною власністю подружжя.

З цих підстав, просив у порядку спадкування після ОСОБА_4, визнати за ним право власності на 3/9 частини квартири АДРЕСА_2, ? частини квартири АДРЕСА_1, та 3/8 частину автомобіля НОМЕР_1, а за ОСОБА_2 визнати право власності на 1/9 частини квартири АДРЕСА_2, 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, та 1/8 частину автомобіля НОМЕР_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/9 частини квартири АДРЕСА_2, 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 та 3/8 частини автомобіля НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/9 частини квартири АДРЕСА_2, 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/8 частини автомобіля НОМЕР_1.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_2, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні її позовних вимог про розподіл квартири АДРЕСА_1 скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким визнати за нею право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 - на 3/8 частини цієї квартири.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що з 26 червня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

До складу спадщини увійшла: квартира АДРЕСА_1, 4/9 частини квартири АДРЕСА_2, та автомобіль НОМЕР_1, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_4

Згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи №99 від 15 липня 2014 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 441 840 грн., квартири АДРЕСА_1 - 541 760 грн.

Ринкова вартість автомобіля НОМЕР_1, відповідно до висновку експерта №070514 судової автотоварознавчої експертизи від 23 червня 2014 року, складає 77 212 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_4 не у шлюбі, не входить до спільної сумісної власності подружжя, а тому спадкується ОСОБА_2 за законом лише у обов'язковій частці, як непрацездатною вдовою померлого.

Проте, колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вирішуючи спір, місцевий суд не звернув уваги на те, що відносно придбаного в період шлюбу майна презюмується право спільної власності подружжя, та у випадку спору, протилежне підлягає доведенню тим із подружжя, який вважає це майно своєю приватною власністю.

У свою чергу, оспорювання спадкоємцем підстав набуття спадкодавцем майна у шлюбі у приватну власність, а не спільну сумісну власність подружжя, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

З огляду на положення ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 22 серпня 2005 року серії ЯЯЯ/291532.

Таким чином, право власності на вищевказану квартира було набуте ОСОБА_4 у період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 та є спільною сумісною власністю подружжя.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Тобто, на момент смерті ОСОБА_4, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2

30 квітня 1998 року ОСОБА_4 складено заповіт на випадок смерті, за яким зроблено розпорядження на користь сина ОСОБА_3 на все належне йому майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

На момент відкриття спадщини, ОСОБА_2 є непрацездатною вдовою ОСОБА_4 та має право на обов'язкову частку при спадкуванні за законом у розмірі 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, вбачаються правові підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1, а право власності на 3/8 частини цієї ж квартири спадкується за заповітом ОСОБА_3.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання права власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, та за ОСОБА_2 - права власності на 1/4 частини цієї ж квартири, слід скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення по суті даної позовної вимоги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 жовтня 2014 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, та за ОСОБА_2 - права власності на 1/4 частини цієї ж квартири скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1.

У решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно:

суддя В.А. Чічіль