У х в а л а

12 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Мартинюка В.І.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про поділ земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про поділ земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про поділ земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй належить 75/100 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, з яких 20/100 частини 22 березня 2003 року їй продав ОСОБА_4 Вона є власницею 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за АДРЕСА_1, та вважала, що при переході права власності 20/100 частини будинковолодіння до неї перейшла частина земельної ділянки, яка повинна відповідати розміру будинковолодіння. Оскільки земельна ділянка не поділена, відповідач без її згоди напроти вікон однієї із кімнат збудував фонтан та дитячий басейн, тому просила провести поділ вказаної земельної ділянки.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про поділ земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 грудня 2001 року йому та ОСОБА_3 належить по Ѕ частини земельної ділянки, що розташована за АДРЕСА_1, тобто по 0,0757 га кожному. Згідно з договором купівлі-продажу від 22 березня 2003 року він продав ОСОБА_3 20/100 частини будинковолодіння без укладання угоди щодо переходу права власності чи користування на 20/100 частини спірної земельної ділянки. Тому ОСОБА_4 просив провести поділ земельної ділянки по 50/100 частини кожному.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 6 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 липня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 0,757 га земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1, розділивши її відповідно до першого варіанта поділу земельної ділянки, визначеного висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 14 березня 2014 року № СЕ-1-1-200/13. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 6 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 липня 2014 року залишено без змін.

У поданій заяві ОСОБА_3 просить переглянути ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм закону, що потягло ухвалення різних за змістом рішень у подібних правовідносинах. Так, заявник зазначає, що судами касаційної інстанції неоднаково застосовані норми ст. 88 ЗК України, ч. 4 ст. 120 ЗК України.

Згідно із ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

На підтвердження своїх доводів заявник долучив до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 року, від 16 березня 2011 року, від 25 квітня 2012 року та постанови Вищого господарського суду України від 24 лютого 2010 року.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доданих до заяви копій ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 року, від 16 березня 2011 року, від 25 квітня 2012 року та копії постанови Вищого господарського суду України від 24 лютого 2010 року, на які заявник посилається як на підставу перегляду судового рішення, вбачається неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Зокрема, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 року міститься висновок, що будь-які документи, що визначають правовий статус земельної ділянки у матеріалах справи відсутні, а тому підстав для застосування норм ч. 4 ст. 120 ЗК України немає;

в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2011 року міститься висновок, що на підставі ст. 88 ЗК України може бути визначений порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності. Проте обставини, що стосуються правового статусу земельної ділянки, щодо якої заявлено позов, судами не досліджено, доводам відповідача щодо відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку та перебування останньої у власності територіальної громади належної оцінки не надано;

в постанові Вищого господарського суду України від 24 лютого 2010 року відповідно до ст. 125 ЗК України визначене право на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації;

в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року міститься висновок, що суду слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель і споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої; набуття права власності на 19/25 часток домоволодіння у 2003 році і діє на теперішній час.

Разом з тим в ухвалі суду, про перегляд якої просить заявник, суд касаційної інстанції зазначив, що оскільки сторони у справі набули рівних прав на спадкову земельну ділянку в порядку спадкування, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 1 грудня 2001 року, при відчуженні ОСОБА_6 22 березня 2003 року ОСОБА_3 20/100 частини житлового будинку з визначенням конкретних житлових приміщень, договору на відчуження такої ж частини земельної ділянки не укладалося, а чинна на той час норма ЗК України не передбачала переходу такої частини, а визначала необхідність окремого договору купівлі-продажу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві доводи вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вказана справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про поділ земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про поділ земельної ділянки.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами надіслати до Верховного Суду України, а копію ухвали разом із копіями заяв - особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

В.І. Мартинюк

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська