Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Бородіні А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр-К» про стягнення належних при звільненні сум та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Епіцентр-К» про стягнення належних при звільненні сум та моральної шкоди посилаючись на те, що він з 14 червня 2014 року влаштувався на роботу водія навантажувача в ТОВ «Епіцентр-К». З першого робочого дня позивач був змушений працювати вантажником. Після другого робочого дня заболіла спина і його відправили на медичну комісію, вказавши посаду «водій навантажувача». З 16 червня по 20 червня ОСОБА_1 був на лікарняному. Перші місяці після хвороби позивачу не можна було фізичних навантажень, внаслідок чого заступник начальника розподільчого центру сказав писати заяву на звільнення за власним бажанням. На співбесіді ОСОБА_1 обіцяли заробітну плату у розмірі від 3500 грн. до 4000 грн. При звільненні, позивачу було перераховано 356 грн. 59 коп. Не погоджуючись з даною виплатою, позивач звернувся до відповідача за розрахунком заробітної плати за червень місяць, де йому нічого не зрозуміло. Тому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за відпустку тимчасової непрацездатності у розмірі 568.18 грн., матеріальну шкоду 380.33 грн., моральну шкоду 9000 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що йому при прийомі на роботу казали, що гола ставка 2500 грн., а тому за лікарняні йому повинні сплатити 568.18 грн. Якщо б він знав, що ставка 1510 грн., то він би там не працював. У звязку з тим, що він виконував важку працю на роботі у нього заболіла спина і був змушений лікуватися, купив ліки на 228 грн. 50 коп., але чек не зберіг, оскільки не знав, що буде звертатися в суд. В зв`язку з тим, що він морально страждав через хворобу і невиплату йому належних коштів, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 9000 грн.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що позивач був звільнений за власним бажанням, на роботу 23.06.2014 року він взагалі не вийшов, про що складений відповідний акт. При звільненні йому була перерахована сума за відпрацьовані дні та лікарняні в повному обсязі. Звідки позивач взяв ставку 2500 грн. йому не відомо, відповідно штатного розкладу вона складає 1510 грн.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 29/1РЦ-п від 13 червня 2014 року ОСОБА_1 прийнято на посаду водія навантажувача «Розподільчого центру «Епіцентр» (а.с.104).

ОСОБА_1 працював у ТОВ «Епіцентр-К» від 13.06.2014 року до 23.06.2014 року, звільнений за власним бажанням (а.с.6).

Позивач зазначає, що в день звільнення, відповідачем не було виплачено йому всю суму коштів,що підлягали виплаті, а саме: 568 грн. 18 коп.

Відповідно до наказу № 51/К4-п від 30 травня 2014 року, розмір посадового окладу водія навантажувача становить 1510 грн. (а.с.106-108).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що позивач перебував на лікарняному з 16 червня 2014 року по 20 червня 2014 року (а.с.109-110).

При звільненні ОСОБА_1 з роботи, йому було перераховано 356 грн.59 коп., з яких 158 грн. за відпрацьовані дві зміни та 198.59 грн. лікарняні за пять днів хвороби (а.с.11,112,119).

Таким чином, суд приходить до висновку, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач свої зобовязання виконав в повній мірі.

Стосовно вимоги позивача про відшкодування матеріальних збитків, а саме: 228 грн. 50 коп. за придбані ліки та 151 грн. 83 коп. за отримання сертифікатів у нарколога та психіатра, то вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставни, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 61 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав звільнення від доказування.

Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у придбанні ліків та проходження огляду у психіатра та нарколога, тому суд не має можливості. Тобто неможливо встановити причинно-наслідковий зв'язок винних дій відповідача і матеріальні витрати, які поніс позив.

За таких обставин, дана вимога задоволенню не підлягає.

Ще однією з вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яка полягає в тому, що він пережив моральні страждання внаслідок хвороби, яка виникла внаслідок важкої роботи і звільнення з роботи без належної виплати грошових коштів, а тому оцінює її у 9000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

При цьому, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" регламентовано, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Вина відповідача у с причиненні позивачу моральної шкоди не доведена, відсутній причинний зв'язок між будь-яким погіршенням здоров'я позивача і діями відповідача, які мали б винний характер, а тому у задоволенні вимоги про стягнення з ТОВ «Епіцентр-К» на користь позивача моральної шкоди, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 116 КЗпП України, ст.ст. 11, 57, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр-К» про стягнення належних при звільненні сум та моральної шкоди відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Н. О. Яровенко