АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування шкоди,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/761/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гребенюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» (далі по тексту - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія»), про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку у розмірі 1 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1 396 грн. 64 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині в задоволені позовних вимог відмовлено.

Таке рішення суду першої інстанції було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 серпня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 серпня 2014 року в частині вирішення вимог про стягнення моральної шкоди скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у випадку його звернення до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» для компенсації йому моральної шкоди в межах лімітів визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» або звернення за медичною допомогою безпосередньо після ДТП. Суд в своєму рішенні привів правове обґрунтування моральної шкоди та підстав для її виплати, однак дійшов помилкового висновку, який прямо суперечить викладеному правовому обґрунтуванню та не ґрунтується на доказах, наданих позивачем.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з наведених в ній підстав.

В судове засідання ОСОБА_2 та представник ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи відповідачі повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 листопада 2013 року, о 09 год. 30 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Subaru Forester», д/н НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с.14).

Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2013 рокуОСОБА_2визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.13).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Subaru Forester», д/н НОМЕР_1, належить ОСОБА_1 (а.с.15).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією поліса № АС/0918670 від 04 липня 2013 року. Вказаний поліс діяв з 05 липня 2013 року по 04 липня 2014 року, страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 1000 грн. (а.с.153).

05 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (а.с.16).

08 листопада 2013 року ОСОБА_1 подавдо ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» заяву про страхове відшкодування (а.с.19).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Subaru Forester», д/н НОМЕР_1 від 24 січня 2014 року, матеріальний збиток складає 9 211 грн. 81 коп. (а.с. 50).

Оскільки на момент розгляду справи в суді першої інстанції а ні ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», а ні ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди сплачені не були ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріального збитку в сумі 1 000 грн., що дорівнює франшизі за полісом № АС0918670, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що обов'язок по сплаті страхового відшкодування виникає у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» як страховика, у зв'язку з настанням страхового випадку. Оскільки полісом № АС 0918670 передбачена франшиза, як частина збитків, що не відшкодовуються в розмірі 1 000 грн., то саме така сума підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не було доведено факту спричинення йому такої шкоди.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;удушевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. ч. 3, 4 зазначеної норми розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Порушення прав ОСОБА_1 підтверджується протиправною поведінкою ОСОБА_2, яка встановлена постановою Подільського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, якою також підтверджено факт пошкодження майна ОСОБА_1

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторони, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Тому заява позивача про те, що від відчував душевні страждання, сама по собі є доказом факту заподіяння моральної шкоди, а оцінка цього доказу є прерогативою суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням майна та протиправною поведінкою щодо нього, виходячи із принципу розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача відповідно до положень ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, в сумі 3000 грн.

Враховуючи викладене, рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн., витрат по сплаті судового збору 243 грн. 60 коп., а всього 3 243 (три тисячі двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко