АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5841/15 Справа № 201/2651/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на неповне з'ясування і недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій окрім неї зареєстровані її чоловік ОСОБА_4, син ОСОБА_5, донька ОСОБА_6, син ОСОБА_7, невістка ОСОБА_8 з 17.11.2003 року, онука ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, онук ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, онучка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року укладений 11 жовтня 2003 року між сином позивачки та відповідачкою шлюб розірвано.

Позивачка, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між її сином та відповідачкою, остання перешкоджає їй користуватися за вищезазначеною адресою і відмовляється добровільно знятися з реєстрації, звернулася до суду з позовом, в якому на підставі ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України та уточнюючи свої вимоги в судовому засіданні просила усунути порушення її права власника шляхом зняття відповідачки з реєстраційного обліку в цій квартирі.

Проте, оскільки саме по собі розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та сином ОСОБА_12 не може бути підставою позбавлення відповідачки права користування житловим приміщенням, яке вона зайняла і в якій зареєстрована зі згоди позивачки як дружина її сина, позивачкою не доведено обставин чинення їй зі сторони відповідачки перешкод у користуванні спірною квартирою, в якій позивачка фактично мешкає, має ключі від вхідних дверей та вільний диспут до квартири, а також не наведено норм житлового законодавства, які передбачають порядок позбавлення особи такого права при виниклому між сторонами спорі, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, керуючись вказаними нормами закону.

З урахуванням наведеного викладені у скарзі доводи ОСОБА_2 про незаконність рішення суду фактично зводяться до одностороннього тлумачення лише на свою користь законодавства, яке регулює спірні правовідносини, повторного обґрунтування заявлених вимог з викладенням тих же обставин, яким суд дав належну оцінку у сукупності з наданими сторонами доказами за своїм внутрішнім переконанням відповідно до ст. 212 ЦПК України, при цьому посилання скаржниці на відсутність у неї сімейних відносин з відповідачкою на цей час не ґрунтуються на положеннях ч. 4 ст. 156 ЖК України та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: