Провадження № 22-ц/773/141/15 Категорія: 27 Доповідач: Веремчук Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л.М.

суддів - Антонюк К.І., Лівандовської-Кочури Т. В.,

при секретарі Черняк О.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 68223,39 грн. боргу за договором позики .

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 696,65 грн. судових витрат по справі та стягнуто в дохід держави 107,39грн. судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки наданої відповідачем ОСОБА_2 ОСОБА_3 останній надав йому в борг 2000 доларів США на термін 12 місяців із сплатою трьох процентів місячних з щомісячною виплатою процентів. Відповідно до боргової розписки позивач зобов'язався повернути кошти до 04 квітня 2012 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, на підтвердження чого представлена вищевказана розписка позичальника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечує факт надання вказаної розписки, лише зазначає, що дана розписка хоча і була надана ним, однак він особисто коштів не отримував, кошти отримав його батько.

Наявність оригіналу розписки у кредитора, які надані позивачем суду першої інстанції і долученої до матеріалів справи, свідчить про існування невиконаного зобов'язання між сторонами.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відтак, колегія суддів відхиляє посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що він насправді не отримував від ОСОБА_3 коштів на підставі розписки від 04 квітня 2011 року.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики, як загальна договірна конструкція, є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки Цивільний кодекс України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу (три відсотки річних від простроченої суми), незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Беручи до уваги вище наведене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальна сума боргу скала 4394,22 долари США, що еквівалентно в гривнях, відповідно до курсу Національного банку України, станом на день розгляду справи 68223,39 грн., з них: основна сума боргу -31051,42грн., відсотки за розпискою - 34887,82грн., три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання - 2284,15грн.

Колегія судів приходить до висновку, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про порушення права позивача на повернення суми.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми боргу, оскільки суд з'ясувавши усі обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору з достатніх підстав дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини позикового зобов'язання та обґрунтовано стягнув грошові кошти з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: