У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючий суддя: Хилевич С.В.

суддів: Оніпко О.В., Собіна І.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Трипілля" на рішення Радивилівського районного суду від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Трипілля", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2; про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

30 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Трипілля" (далі - ТОВ "Агрофірма Трипілля"), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2; про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Радивилівського районного суду від 17 листопада 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 2000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ТОВ „Агрофірма Трипілля" посилалося на те, що місцевий суд при вирішенні справи взяв до уваги постанову про закриття кримінального провадження від 31 березня 2013 року, якою встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований у Радивилівську лікарню. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 339 від 28 листопада 2013 року у позивача виявлено тілесні ушкодження у вигляді садини в області надбрівної дуги, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

Будь-яких інших належних та допустимих законом доказів на підтвердження вимог про заподіяння моральної шкоди він суду не надав.

Вважає, що позивач у суді першої інстанції ствердив, що після отриманих тілесних ушкоджень на лікуванні у медичному закладі не перебував, листка непрацездатності не оформляв.

Посилаючись на ці обставини, а також з мотивів, визначених ч. 3 ст. 23 ЦК України, та роз'яснень, що містяться в абз. 1 п. 4 та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, відповідач оскаржуване рішення вважає незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, ухваливши нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з рішення Радивилівського районного суду від 27 грудня 2013 року, 9 листопада 2012 року близько 13 год. на 4 км+850 м автодороги „Савчуки-Козин-Ситне" в с. Зарічне Радивилівського району Рівненської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, за обставинами якої водій трактора марки „Т-150К" н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2, виїжджаючи з території току ТОВ „Агрофірма Трипілля" на головну дорогу, не надав переваги в русі водієві автомобіля марки „ВАЗ-21099" н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1, який рухався по автодорозі „Савчуки-Козин-Ситне" поза межами населеного пункту, зліва праворуч щодо ОСОБА_2, в результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів.

У постанові про закриття кримінального провадження, яка 31 березня 2013 року винесена ст. слідчим Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області, зазначено про те, що за висновком судово-медичного обстеження № 339 від 28 листопада 2012 року у позивача виявлено тілесні ушкодження у вигляді садини в області надбрівної дуги, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я (а. с. 5). На цій підставі його було госпіталізовано до Радивилівської центральної районної лікарні.

Постановою судді Радивилівського районного суду від 7 травня 2013 року адміністративне провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а. с. 6).

Як встановлено постановою, ОСОБА_2 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди працював механізатором в ТОВ „Агрофірма Трипілля".

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, врахувавши характер спірних правовідносин і обсяг моральних страждань, яких у зв'язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень протиправними діями ОСОБА_2 зазнав ОСОБА_1, та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди".

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про доведеність та обґрунтованість вимог позивача не заслуговують на увагу і спростовуються застосуванням судом норм матеріального і процесуального права, які підлягали застосуванню, та повним і правильним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Частиною 2 ст. 308 ЦПК України встановлено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Радивилівського районного суду від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: