АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І.. Перепелюк Л.М.

секретар Кусяк М.Д.

за участю: ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

16 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення її позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вищевказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на квартиру №9, що знаходиться в по вулиці Івана Франка в місті Хотин.

Посилається на те, що суд постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

В пунктах 3 та 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено , що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В пункті 31 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, N 9 роз'яснено, що у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК за загальною сумою всіх вимог.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 заявляла позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування без застосування наслідків його недійсності, що є вимогою немайнового характеру.

Колегія суддів, вважає, правильними висновки суду першої інстанції про те, що заявником не доведено тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з дотриманням норм процесуального права, а тому відповідно до правил частини 1 статті 312 ЦПК України ухвалу слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду чи призведе до порушення прав позивача.

Реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсним договору дарування відсутня. Рішення суду про визнання угод недійсними не потребує примусового виконання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: