АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/785/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гайдук С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08 серпня 2008 року в сумі 4 698 720 грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 1 720 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 1 720 грн. 50 коп.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Зазначає, що ПАТ «Дельта Банк» не надало доказів одержання відповідачами письмового повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, а тому обов'язок здійснювати платежі позивачу, як новому кредитору у відповідачів був відсутній. Звертає увагу суду на те, що первісний кредитор скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту ще 30 червня 2009 року. З позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося лише 30 вересня 2013 року. Відтак, вимоги про стягнення заборгованості були заявлені ПАТ «Дельта Банк» з пропуском строку позовної давності.

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник ПАТ «Дельта Банк» не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 забезпечили явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з'явились в суд апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 250 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, кінцевим терміном повернення до 08 серпня 2025 року (т.1, а.с.6-13).

Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 08 серпня 2025 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Відповідно до пп. 1.3.1., 1.3.3., 1.3.4. нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Термін сплати процентів з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Також, 08 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №222438, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 усіх своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08 серпня 2008 року (т.1, а.с.20-22).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передало АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та решітного виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.34-35).

ОСОБА_2 належним чином свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 28 травня 2014 року становить 4 698 720,45 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 2 774 896,35 грн. та відсотків за користування кредитом в розмірі 1 923 824,00 грн. (т.1, а.с.108).

ПАТ «Дельта Банк» порушило перед судом питання про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Суд відхилив посилання відповідачів на те, що позовні вимоги були заявлені ПАТ «Дельта Банк» зі спливом позовної давності. При цьому, суд виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк» реалізував своє право на дострокове повернення заборгованості за кредитним договором лише 18 жовтня 2010 року, звернувшись до суду з відповідним позовом, який в подальшому був залишений без розгляду.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до п. 1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08 серпня 2008 року позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше до 08 серпня 2025 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору.

У відповідності до п. 3.4.3 договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов'язався достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору.

Пунктом 6.1.2 розділу 6 договору про надання споживчого кредиту № 0 визначено, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п.1.2.2 договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до п. 6.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 у разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов'язань позичальника за договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

Під час розгляду справи апеляційним судом відповідно до положень ст. 303 ЦПК України було прийнято новий доказ, а саме, вимогу АТ «УкрСиббанк» №26-93/516 від 30 червня 2009 року про усунення порушень кредитного договору.

Відповідно до вказаної вимоги АТ «УкрСиббанк» порушило питання про дострокове погашення заборгованості протягом тридцяти днів з моменту її отримання. У випадку не усунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги, банк вважає термін повернення кредиту таким, що настав.

Таким чином, первісний кредитор скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, п.п. 1.2.2, 6.1.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08 серпня 2008 року, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення до 10 серпня 2009 року.

Відповідно до положень ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відтак, перебіг позовної за вимогами ПАТ «Дельта Банк» почав відраховуватися з 11 серпня 2009 року та закінчився 11 серпня 2012 року.

З позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося лише 30 вересня 2013 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Таким чином, у задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 з ОСОБА_2 слід відмовити за спливом позовної давності.

Крім того, судом першої інстанції було неправильно застосовано положення ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Так, відповідно до вказаної норми порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку.

ПАТ «Дельта Банк» було заявлено вимоги до ОСОБА_3 з пропуском вказаного строку.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко