Номер провадження: 22-ц/785/2833/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16.01.2015 року -

встановила :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, по якому просила суд визнати поруку, встановлену договором № 014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року, такою, що припинилась; визнати договір поруки № 014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року таким, що припинився.

До Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_3 з позовом до Публічного акціонерного товариства Райффайзен банк Аваль, по якому просила визнати поруку, встановлену договором № 014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року, такою, що припинилась; визнати договір поруки № 014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року таким, що припинився.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2014 року обєднано в одне провадження справи № 522/20401/14ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Райффайзен банк Аваль, - про визнання поруки припиненою, та № 522/20400/14ц за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Райффайзен банк Аваль про визнання поруки припиненою.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що, відповідач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості з вимогою до поручителя із порушенням шестимісячного строку, встановленого законом і тому порука підлягає визнанню судом припиненою, позивачі просили суд визнати поруку за договорами поруки 014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року та 014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року такою, що припинена. Також позивачі обґрунтували свої вимоги незаконним підвищенням процентної ставки за кредитним договором без згоди поручителів.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16.01.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову визнанні поруки припиненою суд першої інстанції виходив з того що представник позивачів не довів той факт, що Банком було надіслано претензію-вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому шестимісячний строк не почав перебіг.

Проте з таким висновком районного суду погодитись не можна. Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищевказаних норм процесуального права та ст. ст. 546, 553, 554, ч. 4 ст. 559, ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.11.2007 року між ВАТ «Райфазен банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір №014/0018/85/95/85678, відповідно до якого останній отримав строком до 12.05.2027 року кредит у сумі 1009316,00 грн зі сплатою 14,2 відсотків річних.

12.11.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки 014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_10 зобовязань за кредитним договором. Також 12.11.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки № 014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_10 зобовязань за кредитним договором.

Згідно п.3.1. договору поруки № 014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року сторони Договору визначають, що у випадку невиконання Боржником всіх або окремих взятих на себе зобовязань по кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком за виконання Боргових зобовязань у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Згідно п. 6.5 кредитного договору кредитор має право дострокового погашення позичальником заборгованості, нарахованих процентів користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором.

Згідно п.2 графіку кредиту та інших платежів погашення здійснюється кожного місяця до 15 числа.

Згідно розрахунку наданого до позовної заяви позичальником останній платіж був здійснений 16.04.2013 року, таким чином право вимоги щомісячного платежу у банку зявилось 16.05.2013 року.

З позовною вимогою до поручителів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся 09.09.2014 року.

Відповідно до п. 5.1 договорів поруки, ці договори набирають чинності з дати їх підписання сторонами і діють до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі. Пунктом 5.2. договору поруки сторони встановили, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише за їх письмової згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою повязується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду України, а саме від 21 травня 2012 року у справах №6-48цс11, №6-68цс11; 23 травня 2012 року у справі №6-33цс12; 18 липня 2012 року у справі 6-78цс12.

Як вже зазначалось строк виконання щомісячного зобовязання за кредитним договором, щодо чергового платежу настало 16.05.2013 року, а з позовною вимогою до поручителів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся 09.09.2014 року, тобто після спливу 6 місячного строку.

Підсумовуючи викладене колегія суддів дійшла наступних висновків.

Між сторонами виникли правовідносини поруки.

Заборгованість за кредитним договором, з приводу якої банком заявлено позов виникла у звязку з несплатою боржником поточних мінімальних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

У разі предявлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненим в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс14, яка є обовязковою для судів (ст. 360-7 ЦПК України).

Разом з тим доводи представника апелянтів, щодо припинення поруки у звязку із зміною зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України), є необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 1.6. Кредитного договору № 014/0018/85/85678 від 12 листопада 2007 року передбачені умови, при настанні яких сторони домовились, що процентна ставка може бути збільшена на 5 відсотків. Оспорюваними договорами поруки п.2.2 передбачено, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Банком відповідати по Борговим зобовязанням боржника, п.2.5. Поручитель гарантує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком його розуміє та згоден виступати поручителем по борговим зобовязанням. Отже, поручитель дав згоду банку на підвищення процентної ставки у разі настанні умов, передбачених в п.1.6. кредитного договору.

Таким чином позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, оскільки після настання права вимоги щодо чергового платежу, а саме 16.05.2013 року, позовну вимогу предявлено 09.09.2014 року, порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діє з 09.04.2014 року. Відносно зобовязань поза межами цього строку, тобто з 16.04.2013 року по 09.04.2014 року, порука є такою, що припинилась.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 16 ЦК України право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають захисту шляхом визнання поруки такою, що припинена протягом вищевказаного строку, а не шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням ст. 559 ЦК України. Вказана правова позиціє висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 року у справі №6-134цс12.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303,307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16.01.2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою визнання договору поруки таким що припинився задовольнити частково.

Поруку ОСОБА_2, встановлену договором №014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль»визнати такою, що припинена, відносно зобовязань, які існували з 16.04.2013 року по 09.04.2014 року за кредитним договором №014/0018//85/85678 від 12.11.2007 року укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль».

Позов ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою визнання договору поруки таким що припинився задовольнити частково.

Поруку ОСОБА_3, встановлену договором №014/0018/85/85678/1 від 12.11.2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль»визнати такою, що припинена, відносно зобовязань, які існували з 16.04.2013 року по 09.04.2014 року за кредитним договором №014/0018//85/85678 від 12.11.2007 року укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді Є.С.Сєвєрова

М.В.Процик