Справа № 640/5343/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою Публічне акціонерне товариство банк «Меркурій» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банку «Меркурій» до ОСОБА_1, про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 із вимогою про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №18-06П-38, згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 230000,00 грн. зі сплатою 20 % річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості 06.03.2018 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 07.05.2008 року між сторонами була укладена додаткова угода №1/1, якого встановлений розмір процентів за користування кредитом - 22 % річних.30.11.2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №6, якою було збільшено ліміт кредитування до 2700000,00 грн. 17.10.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду №7, якою збільшено ліміт кредитування до 4352700,00 грн.

Вказували, що свої зобов'язання за договором позивач виконав, відкрив відповідачу рахунок та надав кредит, а відповідач ОСОБА_1 лише частково виконував свої зобов'язання у зв'язку з чим 18.12.2014 року банком була пред'явлена до нього вимога про дострокове виконання зобов'язань.

Проте зазначили, що в порушення умов договору та норм чинного законодавства, ОСОБА_1 не виконав свої обов'язки у зв'язку з чим станом на 12.03.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 3717808,53 грн., з яких заборгованість за кредитом - 3329000,00 грн., заборгованість за процентами - 388808,53 грн.

Посилаючись на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2015 року по справі №640/1575/15-ц, в якому було встановлено факт укладання Договору, отримання коштів ОСОБА_1 та наявності заборгованості за договором, просили суд задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на їх користь заборговано сіть за договором про іпотечний кредит №18-06П-38 від 07.03.2008 року в розмірі 3717808,53 грн.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 17.11.2014 року №82, не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с.42-А,50), заяв та клопотань до суду не надала.

У зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлялась належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи 07.03.2008 р. між Акціонерним комерційним банком "Меркурій" (тепер - Публічне акціонерне товариство Банк "Меркурій") та фізичною особою, громадянином України ОСОБА_1 було укладено договір №18-06П-38 про іпотечний кредит. Відповідно до п. 1.1. цього договору, Відповідач надає ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 2 300 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов'язується повернути кредит 06.03.2018 р. згідно із графіком, що встановлений договором (а.с.7).

07.05.2008 року між АКБ банк «Меркурій» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1/1 до договору №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 р., яким було встановлено процентну ставку за договором №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 року у розмірі 22 % річних (а.с.15).

30.11.2010 р., між АКБ банк «Меркурій» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №6 до договору №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 р., відповідно до якої назву договору змінено на "Договір №18-06П-38 на кредитну лінію", а також збільшено ліміт кредитування до 2 700 000,00 грн. (п. 2 додаткової угоди №6) (а.с.21).

17.10.2011 р. між АКБ банк «Меркурій» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №7 до договору №18-06П-38 на кредитну лінію, відповідно до якої сторони встановили ліміт кредитування у 4 352 700,00 грн. (а.с.22).

На підставі Договору ОСОБА_1 отримав готівкою через касу банку на підставі заяв про видачу готівки грошові кошти на загальну суму 4397700,00 грн. (а.с.23-26).

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 всіх умов Договору про іпотечний кредит, 18.12.2014 року на його ім'я була направлена вимога про дострокове виконання зобов'язань (а.с.27).

Як вбачається з долученого до матеріалів справи розрахунку суми заборгованості за іпотечним договором, позивач вирахував, що станом на 12.03.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 3717808,53 грн., з яких заборгованість за кредитом - 3329000,00 грн., заборгованість за процентами - 388808,53 грн. (а.с.31,32).

Вирішуючи питання про правомірність вимог ПАТ Банк «Меркурій» до ОСОБА_1, суд прийшов до наступного.

Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Проте, судом встановлено, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2015 року по справі №640/1575/15-ц (н/п 2/640/1111/15) за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» про визнання припиненими іпотечних договорів (а.с.28-30), на яке посилається позивач у своєму позові, було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09.04.2015 року (а.с.44-47).

Так, вищезазначеним рішенням було визнано припиненим зобов'язання ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» за договором №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 року та додатковими угодами до нього - додаткова угода №6 від 30.11.2010 року до договору №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 року, додаткова угода №7 від 17.10.2011 року до договору №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 року у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 09.04.2015 року набуло законної сили з моменту його проголошення, тобто з 09.04.2015 року, у зв'язку з чим на день розгляду справи вимоги ПАТ Банк «Меркурій» про стягнення заборгованості за договором №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 року з ОСОБА_1 є безпідставними, з огляду на припинення за ст. 606 ЦК України зобов'язання ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» за договором №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 року та додатковими угодами до нього.

Враховуючи вищезазначене та аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, досліджуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства банк «Меркурій» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банку «Меркурій» до ОСОБА_1, про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором є такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то суд вирішує питання щодо сплати судового збору відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 58-61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 606, 1048 - 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічне акціонерне товариство банк «Меркурій» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банку «Меркурій» до ОСОБА_1, про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 22 травня 2015 року.

Суддя Н.В. Якуша