Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/5131/14-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 47 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі Церпіцькій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області, Тетерівська селищна рада Житомирського району Житомирської області про визнання недійсним та скасування Державного акта про право власності на земельну ділянку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Житомирського районного суду від 28 листопада 2014 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_2, кадастровий номер :02:001:0177, яка розташована в с. Тетерівка, Житомирського району і області. Крім того, відповідачу заборонено продавати, дарувати та здавати в оренду вищевказану ділянку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати. Апелянт посилається на те, що суд не врахував роз'яснення, викладені в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", та не пересвідчився в тому, що між сторонами існує спір. Крім того, судом не досліджено на підставі чого йому було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку і яким чином позивач отримав його копію. Також, ухвала винесена за його відсутності та відсутності третіх осіб, чим вони були позбавлені можливості висловити свої заперечення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст. 152 ЦПК України, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" вбачається, що розглядаючи заяву суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлено, що у листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 767817, виданий на ім'я ОСОБА_2 на ділянку площею 0,2820 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0177, яка знаходиться в с. Тетерівка Житомирського району і області. В обґрунтування позову посилався на те, що він у січні 2014 року придбав приміщення свинарника в с. Тетерівка Житомирського району. Крім того, у лютому 2014 року він отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування викуплених будівель свинарника. Проте, згодом дізнався, що частина вказаної ділянки була передана у власність відповідача, незважаючи на те, що вона перебувала в оренді у попереднього власника будівель.

Крім того, позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказану ділянку та заборону вчиняти певні дії, оскільки вважає, що невжиття таких заходів призведе до утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також зазначив, що відповідач намагається продати спірну ділянку, що підтверджується оголошенням, розміщеним у мережі Інтернет.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами є спір, існує загроза утруднення виконання можливого рішення суду, а тому є підстави для забезпечення позову. Вжиті судом заходи не перешкоджають відповідачу користуватися земельною ділянкою, не порушують його право власності, а спрямовані на забезпечення виконання можливого рішення суду.

Посилання апелянта на те, що заява про забезпечення позову розглянута в його відсутності є безпідставними, та суперечать вимогам ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 і про те, що суд при вирішенні питання про забезпечення позову не з'ясував підстави набуття ним права власності на землю, оскільки це є предметом розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування ухвали немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді