АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3008/15 Головуючий 1 інстанції - Шиянова Л.О.
Справа № 639/9577/14-ц Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - стягнення аліментів
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Коростійової В.І.,Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду від 04 липня 2006 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_1 на користь позивача були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. У зв'язку зі зміною її матеріального становища та стану здоров*я дитини позивач просила змінити розмір аліментів на ? частину від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того позивач просила стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 96188 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено змінити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3, встановлений рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 липня 2006 року та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу) відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення повноліття; пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 96188,00 грн. та судовий збір в сумі 962,00грн., а також судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що не заперечує свого обов'язку по оплаті аліментів на утримання дитини, однак розмір неустойки за прострочення сплати аліментів є занадто великим, у нього на утриманні знаходиться дружина, яка є інвалідом третьої групи, потребує лікування, а родина має незначний дохід. Звертає увагу, що заборгованість виникла не з його вини.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2001 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.05.2006 року шлюб між ними розірвано. Дитина проживає спільно з позивачем.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2006 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 3 квітня 2006 року, та аліменти на утримання позивача в розмірі 100 гривень щомісячно до досягнення дитиною (ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1) трьох років, починаючи з тої ж дати ( а.с.8).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка обов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Доводи апеляційної скарги не стосуються рішення суду в частині зміни розміру аліментів, жодних заперечень щодо цих вимог відповідач не навів.

Між тим, судом встановлено, що з часу стягнення аліментів змінився майновий стан позивача та стан здоров'я дитини. Розмір аліментів 200 грн. був визначений, коли дитині виповнився 1 рік 6 місяців, втім на цей час дитина досягла десятирічного віку та її утримання потребує значно більших витрат. Дитина хворіє на хронічне захворювання, яке часто рецидивує, дитина потребує систематичного лікування та обстежень, на які позивач витрачає значні кошти.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зміни розміру аліментів у заявлений позивачем спосіб.

З тексту рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2006 року про стягнення аліментів вбачається, що відповідач брав участь у розгляді справи, проти позовних вимог про стягнення аліментів не заперечував. Таким чином, про ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, про їх розмір, та про необхідність сплачувати аліменти у вказаному розмірі на користь позивачки на утримання спільної дитини сторін, відповідачу було відомо.

Позивач пояснила, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини почала накопичуватися з січня 2010 року. Такі пояснення позивача підтверджені розрахунком державного виконавця від 10.06.2014 року, згідно якого станом на 01.08.2010 року заборгованість по сплаті аліментів складала 1400 грн., заборгованість станом на 10.06.2014 року становить 10666,67 грн. ( а.с.10-11).

Відповідач зазначені розрахунки не оспорює, пояснив, що заборгованість виникла у зв*язку з тим, що він змінив місце роботи, звертався до державного виконавця з приводу направлення виконавчого листа на нове місце роботи, проте державний виконавець заходів до цього не вжив, а позивач бажала отримувати аліменти офіційно за рішенням суду, до того ж він не знав адресу місця проживання позивача.

Проте, такі пояснення відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами, не доводять відсутність вини відповідача, оскільки останній не сплачував аліменти з січня 2010 року, хоча знав що на нього покладено такий обов*язок, мав можливість за місцем роботи подати заяву про перерахування коштів у стягнутій сумі щомісяця, мав можливість направляти гроші поштовим переказом на адресу позивачки, яка зазначена у матеріалах виконавчого провадження та не змінювалась. Однак таким своїм правом відповідач не скористався, дитина була позбавлена його утримання протягом п*яти років.

Таким чином, вина відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів підтверджена наявними у справі доказами та не спростована в ході розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції перевірений виконаний позивачем розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, яке мало місце з січня 2010 року по червень 2014 року включно (а.с 5). Зазначений розрахунок відповідає вимогам закону, з таким розрахунком в повній мірі погодився відповідач. Судом першої інстанції вказаний розрахунок правильно покладено в основу рішення, встановлено, що загальна сума неустойки за період з січня 2010 року по червень 2014 року включно становить 96188 грн.

За таких обставин, правильним є висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Разом з тим, судова колегія вважає, що наявні підстави для зменшення розміру неустойки, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів.

Так, ОСОБА_1 пояснив, що не працює з квітня 2013 року, перебував на обліку у Харківському міському центрі зайнятості, отримував допомогу по безробіттю, намагається працевлаштуватися, однак до цього часу роботу знайти не зміг; його дружина ОСОБА_4 є інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням, працює, однак має незначний дохід, на їх утриманні знаходиться дитина дружини від попереднього шлюбу. Зазначені доводи відповідача підтверджені матеріалами справи.

Представник позивача заперечував проти зменшення розміру неустойки, однак доводів відповідача належними та допустимими доказами не спростував.

За таких обставин, у відповідності до ст. 196 Сімейного кодексу України, беручи до уваги матеріальний та сімейний стан платника аліментів, судова колегія вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 15000 грн. Така сума стягнення відповідає вимогам розумності та справедливості.

Судові витрати розподіляються між сторонами у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з*ясування судом обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.3 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2014 року змінити в частині суми стягнення пені та скасувати в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) в розмірі 15000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -