Провадження 2/127/886/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_6, служба у справах дітей Вінницької міської ради про виселення та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 про виселення та зняття з реєстрації. Позов мотивований тим, що вона є власницею ? частки будинку АДРЕСА_2. В будинку зареєстровані та проживають син - ОСОБА_6, його бувша дружина - ОСОБА_2 і їх донька - неповнолітня ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу невістка ОСОБА_2 змінила ставлення до неї і до сина, почала їх ображати, заборонила спілкуватись з дитиною і заборонила користуватись будинком. Вона неодноразово вимагала звільнити приміщення, оскільки будинок необхідний їй для проживання, проте відповідачка відмовляє. На підставі ст. 317, 321, 391 ЦК України просила ухвалити рішення про усунення перешкод в користуванні житлом - ? часткою будинку АДРЕСА_2 шляхом примусового виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала і пояснила, що в 2005 році вона, як власник, дала згоду на реєстрацію і вселення невістки в будинок, проте на даний час вона не бажає, щоб в будинку жила ОСОБА_2 із дитиною, оскільки між ними виникають конфлікти. ОСОБА_2 із дитиною зайняла 1 кімнату, а в іншій кімнаті живе її син ОСОБА_6, а їй, як власниці місця в будинку немає.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, пояснила, що з 2005 року зареєстрована і проживає в АДРЕСА_2, її батьки вклали кошти в будівництво, але в даний час ОСОБА_1 безпідставно вимагає виселення. Сама позивачка ніколи не жила в будинку, не намагалась вселитись, оскільки має постійне місце проживання в АДРЕСА_3, проте вона їй і не перешкоджає проживати. Іншого житла у неї немає, оскільки ? частка квартири по АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності не виділена, в даній двокімнатній квартирі проживають її батьки і сестра з інвалідністю, тому умов для її проживання з дитиною там немає.

Представник відповідачки ОСОБА_3 вважає даний позов безпідставним, оскільки ОСОБА_2 вселилась в будинок на законних підставах, як член сім`ї, тому до даних правовідносин підлягає застосуванню ст. 64 ЖК України.

Представник третьої особи ОСОБА_4 підтримав позов і пояснив, що оскільки ОСОБА_2 перешкоджає проживати в будинку власнику, вона із дитиною підлягає виселенню та зняттю з реєстрації.

Представник органу опіки та піклування Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. просила розглядати справу у її відсутність, при ухваленні рішення просила захистити інтереси дитини.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 06.06.2005 року позивачка ОСОБА_1 є власницею ? частки будинку АДРЕСА_2 (а.с. 5).

З пояснень сторін, договору дарування квартири, вбачається, що належна ОСОБА_1 частина будинку складається з приміщень коридору 1-1, прихожої 1-2, кімнат 1-3, 1-4, кухні 1-5, санвузлу 1-6. Загальна площа 65,1 кв.м., житлова - 26,3 кв.м.

В будинку зареєстровані з 17.07.2007 року ОСОБА_6, ОСОБА_2, неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12-14).

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 30.05.2013 року (а.с. 22), вони є батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

В судовому засіданні було встановлено, що в будинку фактично проживають ОСОБА_6 - займає кімнату 1-3, площею 14,4 кв.м. та ОСОБА_2, яка займає разом із неповнолітньою ОСОБА_5 кімнату 1-4, площею 11,9 кв.м. Сторони також визнали, що ОСОБА_2, вселилась в будинок як член сім`ї і за згодою власника.

Письмовий договір найму житла між сторонами укладений не був.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним, однак, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Суд враховує, що ОСОБА_2 проживає і була зареєстрована в будинку в установленому законом порядку, як член сім`ї ОСОБА_1 та набула прав і обов`язків, передбачених ст. 156 ЖК України, тому позов ОСОБА_1 на підставі ст. 391 ЦК України є необґрунтованим, оскільки підстави для виселення членів сім`ї власника будинку (квартири) передбачені нормою 157 ЖК України та полягають у порушенні такими особами умов їх проживання й користування жилим приміщенням, що належить власнику.

Позивачкою не були доведені належними доказами факти систематичного псування чи руйнування ОСОБА_2 житла, а також систематичного порушення нею правил співжиття. Навпаки, мали місце звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень.

Протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 не складались, відповідно, вироків судів, в яких були б встановлені подібні обставини, немає. Також відносно неї не вживались судом, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів заходи попередження, а також заходи громадського впливу.

Також позивачка не довела, що відповідачка їй чинить перешкоди в користуванні будинком та не впускає в житло.

При ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову суд враховує положення ст. 3 ЦК України, в якій визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність і розумність, а будинок є єдиним приміщенням для проживання ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_5 В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є співвласником ? частки квартири АДРЕСА_1, житловою площею 27,1 кв.м., проте дана квартира двокімнатна, в квартирі зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є пенсіонерами похилого віку, ОСОБА_10, якій встановлено інвалідність в зв`язку з переломом хребта, порядок користування квартирою не визначений, тому фактично можливості для проживання в квартирі ОСОБА_2 із дитиною немає.

Станом на 06.02.2015 року ОСОБА_5 досягла 9-річного віку. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 176 СК України батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Законні права дитини на забезпечення житлом також захищаються ст. 47 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 150, 155, 160, 173-177 СК України, ст.ст. 29, 55, 56, 319 ЦК України, ст.ст. 1-4, 8, 11-12, 17-18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1, 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Тому позов в частини виселення неповнолітньої ОСОБА_5 також є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 16, 319, 391 ЦК України, ст. 116, 156, 157, 162 ЖК України, ст. 41 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.ст. 5, 8, 10, 11, 29, 57, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_6, служба у справах дітей Вінницької міської ради про виселення та зняття з реєстрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: