пр.№ 2/464/110/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2015 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Дзюба І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за розпискою,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень від 03.02.2015р., просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 3 % річних в розмірі 1 204,41 грн., пеню у розмірі 5 848,46 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а всього 12 052,87 грн. за прострочення виконання зобов'язань згідно розписок. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.08.2012р. надав відповідачці у борг 9 500,00 дол.США для ведення господарської діяльності згідно боргової розписки від 01.08.2012р. Вказані кошти відповідачка зобов'язалась повернути частинами, а саме: 4500 дол.США до 15.11.2012р., а 5000 дол.США до 30.01.2013р. Згідно розписки від 05.06.2013р. відповідач частково погасила заборгованість в розмірі 3000 дол.США, а в подальшому, згідно розписки від 10.09.2013р. відповідачем було погашено залишок заборгованості в розмірі 6 500 дол.США. Однак, у зв'язку із простроченням виконання боргових зобов'язань, просить стягнути з відповідача 3 % річних, що складає 1 204,41 грн. за період з 30.01.2013р. по 10.09.2013р., пеню у розмірі 5 848,46 грн. та моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов та заяву про зменшення позовних вимог підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні їх змісту, просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, дав пояснення аналогічні змісту поданого заперечення, вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, просить в задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_3, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2012р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, шляхом складення відповідачем ОСОБА_2 розписки від 02.02.2012р., згідно якої остання отримала від позивача кошти в сумі 9 500 дол.США та взяла на себе зобов'язання повернути позивачу вказані кошти частинами: 4500 дол.США до 15.11.2012р. та 5000 дол.США до 30.01.2013р. Однак, таке зобов'язання відповідач у визначений строк не виконала, частину боргових коштів в розмірі 3000 дол.США повернула позивачу 05.06.2013р., що підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 05.06.2013р., та остаточно повернула усю суму боргу передавши залишок заборгованості в розмірі 6 500 дол.США позивачу 10.09.2013р., що в свою чергу підтверджується розпискою останнього від 10.09.2013р. Таким чином відповідач хоч і повернула усю суму заборгованості, проте порушила домовлені між сторонами терміни повернення таких коштів.

У відповідності до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним згідно із ст.526 ЦК України є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно представлено позивачем розрахунку, загальна сума 3% річних, нарахованих за період прострочення з 30.01.2013р. по 05.06.2013р. становить 1 204,41 грн. і саме в такому розмірі підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 5 848,46 грн. за прострочення виконання боргових зобов'язань, то такі не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За вимогами ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав письмове клопотання про застосування строків позовної давності відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України.

Суд не може прийняти до уваги заперечення позивача та його представника, що строк позовної давності про стягнення пені пропущений не був, оскільки позивач дізнався про порушення свого права 10.09.2013 року (день остаточного повернення суми позики) та саме з цього часу з врахуванням ст.258 ЦК України мав можливість звернутись до суду з позовом про стягнення пені.

Не підлягає задоволенню також вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., як наслідок прострочення виконання боргових зобов'язань, висновок про що прийнято з наступних підстав.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» роз'яснено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то судам необхідно з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Обгрунтовуючи позов про відшкодування моральної шкоди, позивач та його представник, як на підставу позову, посилались на ст.1167 ЦК України. Однак зазначена норма закону регулює позадоговірні правовідносини, а тому не поширюється на спірні договірні відносини, що виникли між сторонами по справі.

Правовідносини за договором позики регулюються нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України, аналіз яких свідчить, що ними також не передбачено відшкодування моральної шкоди, як один з видів відповідальності за порушення умов договору позики.

Зокрема, відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Наслідки порушення договору встановлені ст.625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди. Не передбачає наслідків порушення договору відповідачем і укладений між сторонами договір позики від 01.08.2012 року.

З врахуванням наведеного, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Крім того, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в користь держави 243,60 грн. судового збору.

На підставі ст.ст.258, 268, 526, 530, 551, 599, 611, 625, 1046, 1049 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1 204 гривні 41 коп. суми 3% річних за період прострочення виконання зобов'язань.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 243 гривні 60 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: