У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації витрат на прибудову та ремонт житлового будинку, грошової компенсації вартості спільного майна та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2014 року, рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію витрат на прибудову та ремонт житлового будинку у розмірі 16 074 грн, а також грошову компенсацію вартості спільного майна - 17 920 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після припинення шлюбних відносин у добровільному порядку сторони вирішили поділити спільне сумісне майно: меблі, побутову техніку та інше. Внаслідок досягнутої між сторонами домовленості більша частина цього майна залишилась у ОСОБА_4, оскільки воно було придбано для облаштування житлового будинку. Після проведених розрахунків вартості майна ОСОБА_4 надав їй розписку про те, що в рахунок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зобов'язується до 1 вересня 2012 року виплатити їй грошову компенсацію його вартості у розмірі 17 920 грн.

Із ОСОБА_4 на її користь також підлягає стягненню компенсація вартості проведених ремонтно-будівельних робіт у будинку АДРЕСА_1, в якому вони проживали.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, просив поділити майно, набуте за час спільного проживання із ОСОБА_3, та виділити йому у власність диван вартістю 2200 грн, мікрохвильову піч «West» вартістю 650 грн, пилосос «LG 1600» вартістю 450 грн, тумбочку під телевізор вартістю 200 грн, килим розміром 2х5 м вартістю 1 000 грн, а всього майна на загальну суму 4 500 грн; виділити ОСОБА_4 набір каструль вартістю 1100 грн, двоспальне ліжко вартістю 5 000 грн, постільну білизну (ковдри, подушки, простирадла) вартістю 3 000 грн, кольоровий телевізор «Changhong 14C12» вартістю 650 грн, а всього майна на загальну суму 9 750 грн; стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову компенсацію вартості часток у спільному майні подружжя у розмірі 2 625 грн. Крім того, просив поділити грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США (еквівалент 16 000 грн), які є спільним сумісним майном подружжя, та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 8 000 грн.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що у червні 2006 року він став власником 23/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1, у якому сторони проживали. За час перебування у шлюбі вони набули у власність рухоме майно та грошові кошти, а також провели ремонтно-будівельні роботи у належному йому будинку на загальну суму 20 398 грн, а саме: оздоблювальні роботи у двох жилих кімнатах будинку - 5 672 грн, установка металопластикового вікна у веранді та металевих дверей - 1969 грн, будівництво прибудови (ванної кімнати) - 11 532 грн, встановлення вікна у ванній кімнаті - 800 грн, роботи із проведення водопостачання - 425 грн.

Із зазначеної суми підлягає вирахуванню вартість належних його батьку будівельних матеріалів на загальну суму 1356 грн, які було витрачено на будівництво ванної кімнати, а також переказані йому його родичами грошові кошти у розмірі 5 600 грн, які було витрачено на будівництво.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2014 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості спільного майна у розмірі 17 920 грн, грошову компенсацію витрат на прибудову та ремонт житлового будинку - 12 688 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено. Знято арешт, накладений ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 5 грудня 2012 року, на 23/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4 У зустрічному позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині зняття арешту, накладеного ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 5 грудня 2012 року на 23/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 1 вересня 2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2011 року.

Із травня 2001 року до лютого 2011 року сторони проживали у житловому будинку АДРЕСА_1, власником 23/25 частин якого за договором дарування від 13 червня 2006 року став ОСОБА_4

Судом першої інстанції також встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони придбали рухоме майно, а саме: набір посуду «Herman Miller» вартістю 1 000 грн, ліжко «Грибок» вартістю 1000 грн, диван-ліжко вартістю 1200 грн, пилосос «Dirt Devil» M 3882-O вартістю 500 грн, мікрохвильова піч «Life» MD 12332 вартістю 450 грн, кольоровий телевізор «Rainford» вартістю 450 грн, тумбочку під телевізор вартістю 200 грн, кухонний гарнітур «Пауліна» вартістю 1475 грн, кухонний куток «Сабрина» вартістю 800 грн, диван-ліжко вартістю 1500 грн, двоспальне ліжко вартістю 5 000 грн, пластиковий стіл та 4 стільці вартістю 500 грн, газова плита «Indesit» та аерогриль «Hilton» вартістю 3 400, витяжка вартістю 900 грн, пральна машина «Ardo» вартістю 1300 грн, холодильник «Samsung» вартістю 2500 грн, мікрохвильова піч «West» вартістю 450 грн, пилосос «LG-1000» вартістю 450 грн, кольоровий телевізор вартістю 800 грн, тумбочка під телевізор вартістю 200 грн, настінна підставка під телевізор вартістю 186 грн, комп'ютер «LG» (монітор, процесор, принтер) вартістю 600 грн, офісні стільці вартістю 300 грн, відеомагнітофон «Sony» вартістю 350 грн, радіотелефон «Шнайдер» вартістю 400 грн, тумба за раковиною вартістю 300 грн, 3 люстри вартістю 650 грн, термовентилятор вартістю 239 грн, килим розміром 2х1,5 м вартістю 450 грн, електрошашличниця вартістю 350 грн, праска «Scarlett» вартістю 250 грн, дошка для прасування вартістю 170 грн, охоронна сигналізація «Ревун» вартістю 300 грн, жалюзі (8 шт.) вартістю 500 грн, набір посуду Z-Line вартістю 1100 грн, водонагрівач «Ariston» вартістю 950 грн, металеві вироби для дверей та вікон вартістю 8 770 грн.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 склав розписку, відповідно до якої зобов'язався в рахунок поділу майна сплатити ОСОБА_3 17 920 грн (по 1 000 грн щомісяця до 1 вересня 2012 року).

Задовольняючи частково позов та відмовляючи в зустрічному позові, суд першої інстанції виходив із того, що з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 12 688 грн грошової компенсації вартості набутого за час шлюбу рухомого майна відповідно до складеної ним розписки, а також витрат на прибудову та ремонт житлового будинку, за вирахуванням вартості конвекторів, які було придбано та встановлено після розірвання шлюбу. Суд першої інстанції скасував заходи забезпечення позову у вигляді арешту на 23/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із його висновками в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості набутого за час шлюбу рухомого майна і вартості витрат на прибудову та ремонт житлового будинку. Апеляційний суд не погодився із висновком суду про скасування заходів забезпечення позову і скасував рішення суду першої інстанції у цій частині.

Із висновками судів погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Не можна погодитися із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації витрат на прибудову та ремонт житлового будинку у розмірі 12 688 грн.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10-13 від 17 жовтня 2013 року та додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 3-14 від 27 лютого 2014 року загальна вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт квартири № 1 у житловому будинку АДРЕСА_1 становить 18 598 грн, а саме: у веранді - 969 грн, у двох кімнатах житлової прибудови літ. «А-1» - 5 672 грн, щодо водопостачання житлової прибудови літ. «А-1» та літньої кухні - 425 грн, щодо нового будівництва та прибудови ванної кімнати до житлової прибудови літ. «А-1» - 11 532 грн.

Згідно із ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України на підтвердження своїх вимог і заперечень сторони мають надати суду належні та допустимі докази.

Стягуючи компенсацію у розмірі 12 688 грн, суд не мотивував, яке саме майно, набуте за час шлюбу, було враховане у рахунок прибудови та ремонту житлового будинку із зазначенням його вартості, враховуючи, що ОСОБА_4 частину будинку отримав у власність у 2006 році. Суд належним чином не з'ясував, які будівельні матеріали сторони купували за спільні кошти подружжя, а які за їх особисті кошти, або кошти інших осіб. Поза увагою суду залишилися положення СК України, що у разі поділу майна частки майна сторін є рівними, якщо не було іншої домовленості між ними.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 у частині стягнення з ОСОБА_4 грошової компенсації вартості набутого за час шлюбу рухомого майна, а також відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що сторони домовились про порядок поділу майна, про що ОСОБА_4 було складено розписку.

Проте із такими висновками судів погодитись не можна.

Згідно із ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на настання, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Дійшовши висновку про те, що розписка сторін є домовленістю про поділ майна, суди не мотивували, на підставі яких норм права дійшли висновку, що зазначена розписка є договором про поділ майна, та не взяли до уваги, що така розписка не перешкоджає вирішенню спору в судовому порядку.

Поза увагою суду залишилось те, що до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Встановлюючи обсяг спільного сумісного рухомого майна подружжя відповідно до наданих письмових доказів, суди не звернули уваги на те, що у запереченнях на позов та зустрічному позові ОСОБА_4 зазначав, що частини цього майна не існує на час розгляду спору. У порушення вимог ст. ст. 212, 214 ЦПК України суди не перевірили таких доводів ОСОБА_4, не встановили обсяг спільного майна подружжя, наявного на час розгляду справи, джерело та час його придбання.

З огляду на допущені судами порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, рішення судів першої та апеляційної інстанції необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник