АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22ц/790/3384/15 Головуючий 1 інстанції Ященко С.О.
Справа № 641/1082/15-ц Доповідач: Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коваленко І.П.

суддів - Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фрегат-К» про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фрегат-К» про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтовування своїх вимог посилалась на те, що 01.09.2014 року між нею та ТОВ "Фрегат-К" укладено трудовий договір, що підтверджується наказом № 27-ОК від 01.09.2014 року.

Її прийнято на роботу на посаду медичної сестри з дорейсового огляду водіїв із графіком роботи 1 добу - 2 доби вихідних.

03.01.2015 року вона вийшла на роботу відповідно до графіка, однак на її робочому місці знаходилась інша медична сестра.

До виконання своїх обов'язків 03.01.2015 року вона допущена не була.

06.01.2015 року відповідно до графіку вона також з'явилась на роботу, однак на робоче місце також допущена не була. В подальшому з'ясувалось, що її звільнено з роботи за прогули, які нібито вона вчинила у грудні місяці 2014 року.

Однак, у грудні місяці 2014 року вона була відсутня на роботі за погодженням з керівництвом, перебувала у неоплачуваній відпустці, а тому ніяких прогулів не вчиняла.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, додатково пояснила, що місце її проживання зареєстроване у м. Донецьку.

В зв'язку з необхідністю забрати деякі речі зі свого житла у м. Донецьку, у грудні місяці 2014 року вона попередньо погодила з керівництвом ТОВ "Фрегат-К" свою відсутність на робочому місці протягом 10 днів, оскільки у листопаді місяці 2014 року відпрацювала більше, ніж передбачено графіком, письмову заяву про відпустку не подавала, з наказом про відпустку її не ознайомлювали. Приступивши до роботи після відпустки, 16.12.2014 року до неї претензій щодо відсутності ніхто не пред'являв. Натомість у січні місяці 2015 року її ознайомили з актами про її відсутність на робочому місці 04.12.2014 року, 07.12.2014 року та 10.12.2014 року й наказом про звільнення.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Фрегат-К» просила в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року у позов ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, яким необхідно відмовити у позові з інших підстав.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов є передчасним, оскільки позивачка безпосередньо наказ про її звільнення не оскаржує.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона звернулась із даним позовом про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Отже, вважати ,що даний позов є передчасним не можна.

Судом встановлено, що наказом № 27-ОК від 01.09.2014 року ОСОБА_1 прийнято на посаду медичної сестри з предрейсового огляду водіїв з 01.09.2014 року.

Наказом № 01-ОК від 05.01.2015 року звільнено ОСОБА_1 з посади медичної сестри з предрейсового огляду водіїв з 06.01.2015 року за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення, як вбачається з наказу, були акти про відсутність позивача на роботі 04,07,10,13 грудня 2014 року без поважної причини.

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Працівник має право на відпустку без збереження заробітної плати після видачі відповідного наказу та ознайомлення з ним працівника.

В судовому засіданні суду першої інстанції і апеляційної інстанції позивачка пояснила ,що будь-якої заяви щодо відсутності в період з 03 по 13 грудня 2014 року вона не писала і з наказом не знайомилась.

Представник відповідача пояснила, що позивачка із заявою про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на термін 10 днів не зверталась і наказ з цього приводу не видавався.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачка була відсутня на роботі в період з 03 по 13 грудня 2014 року без поважних причин, а тому звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Доводи позивачки стосовно того, що вона усно узгоджувала свою відсутність з керівництвом колегією суддів не приймаються, оскільки сама вона не заперечує, що з відповідною заявою не зверталась і наказ з цього приводу не видавався.

Крім того, не приймаються колегією суддів пояснення позивачки стосовно того, що після її відсутності на роботі, вона працювала і претензій до неї не було.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що з часу виходу позивачки на роботу, їй неодноразово пропонувалось надати пояснення стосовно поважності відсутності на роботі у період з 03 по 13 грудня 2014 року.

Однак, позивачка не надала таких пояснень і, після вчинення сварки 03.01.2015 року, вона була звільнена.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що на підприємстві відсутня профспілкова організація і позивачка не є членом будь-якої профспілкової організації.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині зміни формулювання причин звільнення, оскільки яким чином необхідно змінити формулювання причин звільнення вона не пояснила, з будь-якою заявою про звільнення до відповідача вона не зверталась.

Враховуючи вищенаведене не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення ,яким в задоволені позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фрегат-К» про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -