27.05.2015 Справа № 756/1579/15-ц
Справа пр. №2-о/756/77/15
ун. №756/1579//15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Великохацької В.В.

при секретарі - Приходько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду в порядку окремого провадження з заявою, заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої вимоги заявники обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за національністю є поляками.

Як стверджувала заявник ОСОБА_1, 26.10.1967 року виконавчим комітетом Московської районної ради депутатів трудящих м. Києва їй було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, в якому не було зазначено її національності, а лише національність матері ОСОБА_3 - "полька" та національність батька ОСОБА_4 - "українець". Крім того, заявники зазначили, що в свідоцтві про народження ОСОБА_2, який є сином ОСОБА_1, була вказана національність його матері - "українка".

Заявники вказали у своїй заяві, що вони дотримувались польських традицій, святкували польські свята, шанують польську історію, вивчають польську мову та вважають, що належать до польської національності та бажають її відновити, як це передбачено ст.11 Закону України "Про національні меншини в Україні".

Зміна національності не входить до компетенції відділів РАЦС, тому заявники не мають можливості реалізувати право на вибір національності, передбачене ст.11 Закону України "Про національні меншини в Україні", згідно якої громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Оскільки в позасудовому порядку змінити національність неможливо заявники змушені звернутись до суду для вирішення цього питання.

Заявники зазначили, що визнання за ними польської національності необхідне як підтвердження приналежності до польського народу та отримання Карти Поляка у Консульстві Польщі для користування правами, що випливають із Закону "Про Карту Поляка", прийнятого парламентом Республіки Польща 07.09.2007 року.

З цих підстав ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили суд встановити факт того, що вони належать до польської національності, а також зобов'язати ВРАЦС Оболонського РУЮ у м. Києві внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1, вказавши в графі "національність" "полька", та внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2, вказавши в графі "національність" "поляк".

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2, який також є представником за довіреністю ОСОБА_1, підтримав заяву, просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи ВРАЦС Оболонського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, заінтересована особа про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила. Представник заінтересованої особи ВРАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, заінтересована особа про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила.

Представник заінтересованої особи ВРАЦС Голосіївського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, заінтересована особа про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник заінтересованої особи подала заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (до зміни прізвища - ОСОБА_1.) є донькою ОСОБА_3 (а.с.3).

Мати заявника ОСОБА_1 належала до польської національності, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.3). Зокрема, національність батьків ОСОБА_1 вказана: мати "полька", батько "українець". ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 та в свідоцтві про його народження була вказана національність ОСОБА_1 - "українка", оскільки її чоловік не визнавав національності дружини як "полька".

Відповідно до ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст.11 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до вимог ст.13 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

Як визначено ст.15 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Суд позбавлений можливості задовольнити вимогу заявників щодо встановлення факту належності їх до польської національності, так як в переліку справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, передбачених ст.256 ЦПК України, відсутня така категорія справ, як встановлення судом факту належності особи до певної національності.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, крім зазначених в ч.1 цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проте, чинним законодавством України не передбачено виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб через віднесення їх до певної національності.

Навпаки, за змістом ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознакою етнічного походження.

Також, суд вважає, що в даному випадку право заявників на індивідуальність, передбачене ст.300 ЦК України не порушене, оскільки незазначення в документах, що підтверджують їх особу, національності "поляк", не перешкоджає заявникам дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляками, виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Крім того, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документу, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється ст.23 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793.

Згідно з п.1.1 зазначених Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

П.1.7 цих Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану з питанням про внесення змін до актових записів про народження і їм було відмовлено в цьому.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку не підлягають встановленню юридичні факти стосовно належності до певної нації. Спосіб відновлення порушеного права, якщо воно мало місце, вирішується шляхом звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, а в разі відмови - оскарження її в судовому порядку.

Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту приналежності їх до польської національності слід відмовити.

Керуючись ст.24 Конституції України, ст.300 ЦК України, ст.ст.11,13,15 Закону України "Про національні меншини в Україні", ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 256, 259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Великохацька