АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/473/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 29, 30, 34 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріРибасюк О.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроасистанс», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником автомобіля «Opel Vektra», державний номерний знак НОМЕР_1.

18 листопада 2013 року о 9 год. 55 хв. в м. Черкаси по бульвару Шевченка, 403 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля та автобуса «Богдан А091», який належить ДП «Чарз-Авто», та яким під час вчинення ДТП керував водій підприємства ОСОБА_8

Внаслідок ДТП автомобіль, належний позивачу, отримав механічні ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника автобуса була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», повіреним якого є ТОВ «ЄвроАсистанс».

Позивач здійснив всі необхідні дії для отримання страхового відшкодування, та листом ТОВ «ЄвроАсистанс» від 30 січня 2014 року його було повідомлено, що розмір належного йому страхового відшкодування складає 6629 грн. 64 коп. і вказана сума буде перерахована на його рахунок.

Однак, з січня 2014 року страховою компанією не було здійснено жодних виплат.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на його користь матеріальні збитки внаслідок ДТП в сумі 6629,64 грн., 3 % річних від простроченої суми - 131,87 грн., інфляційні витрати в сумі 840,90 грн.

Крім того, внаслідок ДТП позивачу було заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням його власності та неможливістю використовувати автомобіль за призначенням. Страхова компанія, в якій була застрахована цивільна відповідальність винуватця ДТП, є недобросовісною та необґрунтовано почала відтягувати виплату належного йому страхового відшкодування.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь завдану йому моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково та стягнуто з ПАТ «СК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_7 страхове відшкодування в сумі 7602,41 грн. та в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просила суд змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з ПАТ «СК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 15000 грн. та понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1800 грн.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення в повному обсязі не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Судом встановлено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2013 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України за те, що він 18 листопада 2013 року о 9 годині 55 хв. в м. Черкаси по вул. Шевченка, при здійсненні маневру перестроювання не надав переваги в русі автомобілю «OPEL VECTRA», державний номерний знак НОМЕР_1, що рухався в смузі, на яку мав намір перестроїтися та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 2.3.б, п. 10.1, п. 10.4 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 73-74).

Власником автомобіля «OPEL VECTRA», державний номерний знак НОМЕР_1, є позивач ОСОБА_7, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7).

Автобус «Богдан А091», державний номерний знак НОМЕР_2, водієм якого був винний у ДТП ОСОБА_8, належить на праві власності ДП «Чарз-Авто» (а.с. 66-69).

Цивільно-правова відповідальність ДП «Чарз-Авто» як власника автобуса «Богдан А091», державний номерний знак НОМЕР_2, згідно Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.08.2013 року застрахована у ПАТ «Українська страхована компанія «Гарант-Авто» (а.с. 84). Строк дії договору з 07.08.2013 року 06.08.2014 року.

Відповідно до страхового акта № 000015084/01 від 28 січня 2014 року сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті ОСОБА_7, складає 6629 грн. 64 коп.

Листом № 1403/01 від 30.01.2014 року ТОВ «ЄвроАсистанс» як повіреним ПАТ «УСК «Гарант-Авто» позивача було повідомлено про розмір страхового відшкодування та перерахування вказаної суми на його розрахунковий рахунок (а.с. 13).

Однак, на час пред'явлення даного позову до суду страхове відшкодування позивачу виплачене не було. Даний факт не оспорюється сторонами.

Оскільки апелянтом оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу, колегія суддів в порядку ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення лише в цих частинах.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15000 грн., суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо не доведення позивачем завдання йому моральної шкоди, пов'язаної з невиплатою йому відповідачем страхового відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлене договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом першої інстанції також вірно застосовано роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Так, у п. 21 вказаної Постанови зазначено, що при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону № 1961-ІУ).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

З аналізу даної норми вбачається, що відшкодування моральної шкоди можливе лише при завданні боржником, який порушив зобов'язання, збитків кредитору.

Відповідно до ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази завдання страховою компанією збитків позивачу внаслідок невиконання зобов'язання за договором страхування.

Крім того, рішенням суду з відповідача стягнуто неустойку в порядку ст. 625 ЦК України за невиконання зобов'язання за вказаним договором.

Ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази завдання позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю чи здоров'ю.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь витрат за надання правової допомоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 була представником позивача та діяла на підставі довіреності від 23.09.2014 року як фізична особа, а не як працівник ПП «Еліт партнер».

Однак, з таким твердженням колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88 ЦПК України.

Згідно ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. ст. 38, 40, 42 ЦПК України сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у ст. 41 цього кодексу.

Повноваження представників сторін у справі мають бути посвідчені довіреністю фізичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що у справі в якості представника позивача ОСОБА_7 приймала участь ОСОБА_6, згідно довіреності від 23.09.2014 року (а.с. 24).

Водночас, 22.09.2014 року між позивачем ОСОБА_7 та приватним підприємством «Еліт Партнер» було укладено договір про надання платних юридичних послуг, за умовами якого ПП «Еліт Партнер» зобов'язалось надавати ОСОБА_7 правову допомогу та захист інтересів останнього у Придніпровському районному суді м. Черкаси, органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питань пред'явленого ОСОБА_7 позову до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 46-48).

У п. 2 вказаного договору визначено, що послуги надаються шляхом: усного та письмового консультування з правових питань в межах предмету Договору клієнта юристом ОСОБА_6, що працює у приватному підприємстві «Еліт Партнер» на посаді юриста, відповідно до наказу № 2-К від 01.07.2011 року (далі - юрист); представництва юристом інтересів клієнта у суді першої інстанції; підготовки юристом необхідних заяв, клопотань та інших необхідних процесуальних документів; вжиття юристом всіх необхідних заходів для захисту інтересів клієнта.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України АА № 844536 Приватне підприємство «Еліт Партнер» здійснює, зокрема діяльність у сфері права (а.с. 53).

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 працює юристом ПП «Еліт Партнер», яке в свою чергу, здійснює діяльність у сфері права, вона за законом має право надавати правову допомогу будь-яким особам та представляти їх інтереси, зокрема і в суді на підставі відповідної довіреності.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. п. 47-48 Постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

У п. 4.1. Договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та ПП «Еліт Партнер» визначено, що клієнт сплачує погодинну винагороду в розмірі 450 грн. за годину надання послуг, що не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно акту приймання-передачі наданих платних юридичних послуг від 08 грудня 2014 року та квитанції від 08.12.2014 року ОСОБА_7 сплатив ПП «Еліт Партнер» 1800 грн. за надані послуги (а.с. 49-50).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 приймала участь у справі в якості представника позивача ОСОБА_7, а останній поніс витрати за надану нею правову допомогу в розмірі 1800 грн. за: консультацію, підготовку відповідних процесуальних документів та представництво його інтересів у суді першої інстанції.

Вказані витрати підтверджуються Договором про надання юридичних послуг від 22.09.2014 року, Актом приймання-передачі наданих послуг від 08.12.2014 року з розрахунком відповідних послуг, квитанцією від 08.12.2014 року (а.с. 46-50).

За таких обставин, в порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1800 грн.

З огляду на викладене, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу задовольняє частково, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року по даній справі змінює, в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, стягнувши з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_7 понесені ним та документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 1800 грн., а в решті частини рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроасистанс», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - змінити в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_7 понесені ним та документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 1800 гривень.

В решті частини рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :