Справа №487/8546/14-ц 15.01.2015 15.01.2015
Провадження №22-ц/784/20/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/784/20/1 Головуючий першої інстанції Боброва І.В.
Категорія: 59 Суддя-доповідач апеляційного суду Леванчук О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Леванчука О.М.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

секретар судового засідання Кудра В.М.,

за участю:

представника відповідача Харьковської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до Обласного Центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної державної адміністрації на рішення, яким не підтверджено другу групу інвалідності, на рішення, якими підтверджувалось встановлення третьої групи інвалідності та про поновлення другої групи інвалідності,

В С Т А Н О В И Л А :

24 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до управління охорони здоров'я Миколаївської обласної державної адміністрації про поновлення йому другої групи інвалідності.

Позивач зазначав, що з 4 червня 1987 року має статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а 30 жовтня 1991 року в зв'язку з погіршенням стану здоров'я йому була встановлена друга група інвалідності терміном на 1 рік.

Однак, у грудні 1992 року чергова медична комісія не підтвердила встановлену йому другу групу інвалідності. Після чого, йому встановили третю групу інвалідності з 30% втрати працездатності терміном на 1 рік, а потім - з втратою 50% працездатності терміном на 5 років. Врешті третя група інвалідності йому була встановлена безстроково.

Вважає, що внаслідок фальсифікацій в його медичних документах з боку працівників органів системи охорони здоров'я Миколаївської області та прийнятих Миколаївською медико-соціальною експертною комісією неправомірних рішень він не має можливості поновити другу групу інвалідності, яка відповідає стану його здоров'я.

Посилаючись на викладене, зазначав, що вважає неправомірними рішення, яким не підтверджено наявність у нього другої групи інвалідності та всі рішення, якими підтверджувалось встановлення йому третьої групи інвалідності, а також просив поновити другу групу інвалідності.

За клопотанням управління охорони здоров'я місцевий суд замінив неналежного відповідача управління охорони здоров'я Миколаївської обласної державної адміністрації на Обласний центр медико-соціальних експертиз Миколаївської обласної державної адміністрації (далі - Обласний центр МСЕ).

За клопотанням відповідача ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2014 року провадження у справі було закрито, оскільки, на думку суду, вона не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 4 березня 2014 року зазначена ухвала про закриття провадження у справі скасована, а справа повернута до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2014 року справа передана за підсудністю на розгляд Заводського районного суду м. Миколаєва.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для встановлення групи інвалідності передбачений певний порядок, пов'язаний як з поданням інвалідом необхідних документів до комісії, проходження повторного огляду, так і можливості оскаржувати прийняті комісією рішення. При цьому зазначав, що з матеріалів справи та пояснень позивача вбачалося, що з 2007 року він не звертався до комісії з заявою про проходження повторного огляду, рішення комісії про встановлення йому третьої групи інвалідності не оскаржував. Крім того, суд вважав, що чинним законодавством України не передбачено такого способу захисту права як поновлення групи інвалідності.

Однак, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про необхідність відмовити в задоволенні позову, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з тією підставою, яку суд застосував для такої відмови, з огляду на наступні обставини.

Згідно зі ст. ст. 2, 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317, медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

На сьогодні, механізм встановлення груп інвалідності врегульований Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою Міністерством охорони здоров'я України № 561 від 5 вересня 2011 року.

Виходячи з положень п. 1.4. цієї Інструкції, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

При огляді проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об'єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії (п. 1.10).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно з експертним висновком Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру № 49/557 від 17 жовтня 1991 року, ОСОБА_3 була встановлена друга група інвалідності строком на 1 рік, причина - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому ОСОБА_3 був встановлений діагноз - виразкова хвороба дванадцятипалої кишки в стадії загострення.

9 грудня 1992 року за результатами чергового огляду комісія Республіканського спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення не підтвердила необхідність призначення ОСОБА_3 другої групи інвалідності.

Починаючи з 1993 року ОСОБА_3 неодноразово проходив чергові та позачергові обстеження у лікувальних закладах та в центрах медико-соціальних експертиз та направляв звернення щодо незаконного позбавлення його другої групи інвалідності до центральних органів виконавчої влади в сфері охорони здоров'я, адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України тощо.

Однак, за результатами обстежень лікувальні заклади не виявляли у ОСОБА_3 ознак загострення виразкової хвороби та підстав для визначення йому другої групи інвалідності.

Внаслідок чого, з 26 січня 1993 року ОСОБА_3 визнаний інвалідом третьої групи, захворювання, пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із встановленням 50% втрати професійної працездатності.

У 1997 та у 2000 роках третя група інвалідності ОСОБА_3 була підтверджена висновками комісії Обласного центру МСЕ за результатами медичних оглядів відповідними спеціалістами.

Після чергового огляду медико-соціальною експертною комісією та стаціонарного обстеження в Українському Державному інституті медико-соціальних проблем інвалідності у 2007 році за діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія Іст з легкою координатонною недостатністю, вираженим астено-невротичним синдромом, гіперстенічний варіант з деяким зниженням когнітивних можливостей, ОСОБА_3 визнаний інвалідом третьої групи із втратою 60% професійної працездатності довічно, захворювання пов'язане із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Підстави призначення ОСОБА_3 третьої групи інвалідності визначалися актами огляду медико-соціальними експертними комісіями № 151/1 від 19 грудня 1997 року, № 115/1 від 22 грудня 2000 року, № 95/1 від 15 липня 2003 року, № 100 від 22 березня 2004 року, № 72/1 від 26 червня 2007 року, № 97/8 від 10 вересня 2007 року.

У зв'язку із позбавленням ОСОБА_3 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, рішенням Миколаївської обласної медико-соціальної експертної комісії № 263/5 від 28 жовтня 2014 року причину інвалідності встановлено як загальне захворювання.

Під час апеляційного розгляду, ухвалою від 27 листопада 2014 року постановлено залучити до участі в даній справі спеціаліста (спеціалістів) Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров'я України з метою надання висновків щодо того, чи були медичні підстави для встановлення ОСОБА_3 26 січня 1993 року третьої, а не другої, групи інвалідності та чи є медичні підстави для встановлення йому другої групи інвалідності на даний час.

Зі змісту повідомлення головного лікаря Центральної медико-соціальної експертної комісії вбачається, що відповідно до клінічного діагнозу та ступеню обмеження життєдіяльності, законних підстав для відновлення ОСОБА_3 другої групи інвалідності з 1993 року немає.

Отже, доказами, наявними в матеріалах справи та дослідженими в суді апеляційної інстанції підтверджено обґрунтованість визначення ОСОБА_3 третьої групи інвалідності та відсутність медичних підстав для встановлення йому другої групи інвалідності у зв'язку з наявним у нього захворюванням.

Проте, при вирішенні спору, суд першої інстанції не з'ясував належним чином вказані обставини. Внаслідок чого, невірно встановив правовідносини сторін та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин.

З огляду на таке, оскаржуване рішення не може бути залишене в силі, оскільки через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо підстав для відмови в задоволенні позову.

Тому рішення суду, відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову через відсутність підстав для визнання незаконними рішень медико-соціальних експертних комісій про визначення позивачу третьої групи інвалідності та поновлення йому другої групи інвалідності.

За такого, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що з вини відповідача не може відновити призначену йому у 1991 році групу інвалідності, оскільки позивач не надав будь-яких доказів, які б спростовували правильність висновків медико-соціальних експертних комісій, ухвалених щодо нього в період з 1993 по 2014 роки.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_3 до Обласного Центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної державної адміністрації на рішення, яким не підтверджено другу групу інвалідності, на рішення, якими підтверджувалось встановлення третьої групи інвалідності та про поновлення другої групи інвалідності слід відмовити з наведених в мотивувальній частині цього рішення підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Обласного Центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної державної адміністрації на рішення, яким не підтверджено другу групу інвалідності, на рішення, якими підтверджувалось встановлення третьої групи інвалідності та про поновлення другої групи інвалідності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді: