№ провадження 2/646/160/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2015 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Васильєвої О.О.

при секретарі Міщенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Боргова агенція "Пристав" про захист прав споживача на інформацію, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Боргова агенція "Пристав", у якій просить суд стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 22, 78 грн; стягнути з ТОВ "Боргова агенція "Пристав" на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 23, 98 грн; стягнути в солідарному порядку з ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Боргова агенція "Пристав" на користь позивача матеріальну шкоду у сумі 800 грн. та моральну шкоду у сумі 5000 грн.; стягнути в солідарному порядку з ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Боргова агенція "Пристав" на користь позивача витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову, зазначив, що в лютому 2006 року, позивач уклав з представником Харківського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» споживчий кредитний договір для придбання електронних приладів, із строком дії один рік. Свої зобов'язання за споживчим кредитним договором, щодо повернення кредиту і сплати процентів, позивач виконав достроково. ПАТ КБ "ПриватБанк" не мав до нього будь - яких претензій протягом більше 7-ми років.

03 липня 2007 року, в одному із відділень Харківського головного регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк», позивач уклав договір банківського рахунку з видачею йому платіжної картки «Классік Віза» НОМЕР_1 із строком дії до 03 липня 2009 року, для зарахування іноземної валюти, яка надійшла із-за меж України. До вересня 2007 року валюту з рахунку банку, позивач отримав, претензій банк до нього не мав більше 6-ти років. Будь-яких інших кредитних договорів позивач з відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» не укладав.

В 2014 році позивачу на мобільний телефон почали надходити СМС повідомлення від відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ "Боргова агенція "Пристав" про начебто борг позивача за двома кредитними договорами в сумі 900 грн. і 76,7 доларів США.

В поштовому конверті відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», із датою відправлення 12.06.2014 року, позивачу надійшов лист «Остаточна вимога» про сплату 900 грн. боргу за кредитним договором № SAMDN 14711615 від 03.07.2007 року із «інформаційним листом» - погрозою.

Крім цього, в поштовому конверті відповідача ТОВ "Боргова агенція "Пристав", із датою відправлення 05.08.2014 року, позивачц надійшов лист «Повідомлення» про сплату 76,7 доларів США за кредитним договором № 3624146, начебто укладеним з ПАТ КБ «Приватбанк» 03.07.2007 року із позовною заявою до мене.

18.08.2014 року позивач надіслав відповідачу ПАТ КБ «Приватбанк» заяву про надсилання належним чином посвідчених, фотокопій документів з необхідною, доступною, достовірною інформацією про надані позивачу послуги кредитування за двома договорами та на всяк випадок заяву про закриття банківського рахунку. Одночасно позивач надіслав і заяву про надсилання йому, належним чином посвідчених фотокопій документів з необхідною, доступною, достовірною інформацією про надані позивачу послуги кредитування і відповідачу ТОВ "Боргова агенція "Пристав".

Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав позивачу лист від 19.09.2014 року про пошук необхідної йому інформації в архівах і програмних комплексах банку та перевірки даних. Відповідач ТОВ "Боргова агенція "Пристав" взагалі не надіслав будь-якого рішення чи повідомлення в порушення ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Позивач повторно надіслав відповідачам заяви про вимогу надання йому фотокопій документів.

ПАТ КБ «Приватбанк», в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про інформацію», відмовився надіслати позивачу необхідну інформацію і намагався ввести його в оману посилаючись на нормативний акт НБУ та свій локальний нормативний акт, що обмежує право позивача на вибір форми і джерела одержання інформації встановленої. Відповідач ТОВ "Боргова агенція "Пристав" продовжив свої протиправні дії і не надав рішення і повідомлення на повторну заяву позивача.

24.10.2014 року позивач разом із свідком, в одному із відділень Харківського головного регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк», отримав виписку по картковому рахунку за період з 01.03.2005 року по 24.10.2014 року.

Таким чином відповідачі не надали позивачу необхідної, доступної і достовірної інформації за начебто укладеними позивачем двома кредитними договорами, а відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» ще надав спотворену і недостовірну інформацію за договором банківського рахунку.

Також зазначає, що в порушення ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» передав персональні дані позивача відповідачу ТОВ "Боргова агенція "Пристав", який їх протиправно використовує.

Протиправними діями, у вигляді письмового вимагання з позивача грошових коштів в сумі 900 грн. за не існуючим кредитним договором, відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» завдано позивачу матеріальної шкоди на відправлення поштою заяв, згідно доданих фіскальних чеків, в сумі 15,90 + 6,88 = 22,78 грн.

Протиправними діями, у вигляді письмового вимагання з позивача 76,7 доларів США за не існуючим кредитним договором, відповідачем ТОВ "Боргова агенція "Пристав" завдано позивачу матеріальної шкоди на відправлення поштою заяв, згідно доданих фіскальних чеків, в сумі 1,2 + 15,90 + 6,88 = 23,98 грн.

Для захисту своїх прав споживача, не маючи правових знань, позивач вимушений був звернутись по правову допомогу до адвоката і за його послуги вже сплатив, згідно квитанції, 800 грн., тобто спільними протиправними діями відповідачі завдали позивачу шкоди на 800 грн.

В зв'язку з нахабною протиправною поведінкою відповідачів, завданням ними шкоди майну позивача та порушенням його прав як споживача, позивач перебуває у стані постійного стресу, тривоги, образи і гніву, що викликало стійкі і глибокі душевні страждання.

Моральна шкода, що завдається позивачу в 2014 році, полягає в душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою щодо позивача і його майна. Виходячи із характеру (нахабність і зухвалість) протиправної поведінки, щоденних стійких і глибоких душевних страждань, та враховуючи практику Європейського Суду, позивач визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень, які необхідні йому для тривалого лікування та відновлення душевного стану та психологічного здоров'я, а також для посиленого полівітамізірованного харчування.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник позивача пояснив, що позивачу булла видана картка, договір не укладався. Також, була заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка є лише у відповідача. Пластикова картка була направлена відповідачу 18.08.2014 року. Між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» 03.07.2007 року укладався лише договір банківського рахунку. Кредитний договір позивач не укладав.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» проти позову заперечував, пояснив, що позивач має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 76,70 доларів США. Обслуговування банківського рахунку в іноземній валюті є платним - 20 доларів на рік. Заява про закриття рахунку від позивача надійшла лише 18.08.2014 року. Кожен рік нараховувались кошти.

Представник відповідача ТОВ "Боргова агенція "Пристав" у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, у задоволенні позову відмовити.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, що 03.07.2007 року звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», для відкриття рахунку, на який вніс 30 доларів США. Приблизно 20 або 21 серпня 2007 року на рахунок надійшли кошти в розмірі 2700 доларів США. Зняв кошти у розмірі 2696,30 доларів США, та більше руху коштів по рахунку не було. На рахунку повинно було залишитись 33, 70 доларів США. В 2014 році почали надходити смс повідомлення про борг. Заяву про відкриття рахунку підписував, картку отримував. Коли приходили смс повідомлення дуже нервував та переживав. Інформацію як споживачу не надавали, з правилами надання банківських послуг не ознайомлювався. Перед підписанням документів, їх не читав, оскільки був поганий зір. Працівник банку сказав, що обслуговування рахунку є безкоштовним, тобто ввів його в оману. Моральна шкода полягає у сильних переживаннях та нервуванні.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_2 пояснив, що в травні 2014 року ОСОБА_1 почали надходити смс повідомлення про наявність боргу, погрожували відібрати майно. Приблизно 20-30 червня бачив ОСОБА_1 в нервовому стані, так як він отримав листа про сплату боргу у розмірі 900 грн. Психічний стан ОСОБА_1 значно змінився. Після отримання листа про сплату боргу 76,7 доларів США, ОСОБА_1 дуже нервував, хотів їхати до Києва для того, щоб розібратися у даній ситуації. 24.10.2014 року він отримав виписку по рахунку, вів себе дуже агресивно, виражався нецензурно. З нормальної людини перетворився в людину, яка потребує реабілітації.

Суд, вислухавши позивача, представників позивача та відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні встановлено, що 03.07.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір відкриття банківського рахунку, з видачею ОСОБА_1 платіжної картки для зарахування іноземної валюти. Вказаний факт був підтверджений позивачем та його представником.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов та правил надання банківських послуг, у останнього перед ПАТ КБ «Приватбанк» утворилась заборгованість у сумі 76,7 доларів США, що підтверджується випискою за період з 01.03.2005 року по 24.10.2014 року №1261771.

Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування наявної заборгованості або погашення зазначеної заборгованості як то квитанцій, чеків або платіжних доручень ані позивачем, ані його представником надано не було.

Також, не було надано належних доказів звертання відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з вимогою щодо стягнення заборгованості у розмірі 900 грн. Заключну вимогу по кредитному договору № SAMDN1615 від 03.07.2007 року, яка наявна в матеріалах справи, та на яку відсилається позивач, суд до уваги не бере, оскільки на зазначеній вимозі відсутні будь які печатки, штампи та підписи представників ПАТ КБ «Приватбанк», та вважає цю вимогу неналежним доказом такого звернення відповідача до позивача щодо стягнення заборгованості у сумі 900 грн.

29.03.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ "Боргова агенція "Пристав" було укладено агентський договір №ПБ-КА-07-2012 р., згідно до якого банк доручає а товариство приймає на себе обов'язок здійснювати дії по стягненню заборгованості з фізичних та юридичних осіб - божників банку.

Тобто, дії відповідача ТОВ "Боргова агенція "Пристав" направлені на стягнення наявної заборгованості з ОСОБА_1 були здійснені в межах укладеного договору та діючого законодавства.

Отже, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, немає.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В судовому засіданні представником позивача та позивачем не заперечувався факт написання позивачем заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, згідно до якої позивачу був відкритий картковий рахунок в іноземній валюті у ПАТ КБ «Приватбанк».

Тобто, суд вважає, що позивач свідомо звернувся до банку з метою відкриття карткового рахунку, при цьому мав право вибору та був вільним в укладенні такого договору, у разі незгоди з умовами договору міг його не укладати, але натомість позивач написав заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, тим самим підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором.

Посилання позивача на ту обставину, що працівник банку сказав, що обслуговування рахунку є безкоштовним, тобто при договір був укладений під впливом омани, суд зазначає наступне.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 214 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

П. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року, визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

На підтвердження обставин, що договір про відкриття карткового рахунку був укладений внаслідок обману, а також, що при укладанні договору позивач був введений в оману, оскільки працівник банку не надав йому інформацію про наявність необхідності вносити плату за користування рахунком в іноземній валюті, позивачем та його представником не надано.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України.

Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 діями відповідачів моральної шкоди, які полягають у душевних стражданнях, нервуванні й переживаннях, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Доказів на підтвердження зазначеного факту позивачем та його представником надано також не було.

Щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визначається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця у галузі права.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Отже, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 15, 203, 215, 230, 252, 509, 526, 626, 628, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 19, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", "Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затвердженими Постановою Правління Національного банку України № 108 від 10 травня 2007 року, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Боргова агенція "Пристав" про захист прав споживача на інформацію, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі виготовлено 13.01.2015 року.

Суддя О.О.Васильєва