Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

27 квітня 2015 року Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюк В.В., за участю секретарів Бельмас Л.О., Миколаєць Я.П., Шабатин Н.А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної адміністрації в м. Києві, про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від даного шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2013 р. шлюб між сторонами розірвано. У квітні 2013 р. Головне управління юстиції у м. Києві, яке діє в інтересах громадянина Нідерландів - ОСОБА_2, посилаючись на Конвенцію про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 р., звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про забезпечення повернення ОСОБА_5 до Королівства Нідерланди. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2013 р. у задоволенні позову було відмовлено повністю. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.07.2013 р. було залишено Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2013 р. без змін. Станом на момент подачі позову позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Дитина мешкає разом з позивачем, позивач самостійно виховує сина, піклується про його духовний та психологічний розвиток. Умови для проживання чудові, син відвідує дошкільний заклад, має належні умови для створення належних умов для проживання разом із позивачем, крім того, зазначила, що протягом усього часу син проживає на території України, відповідач матеріальної допомоги не надає та не займається вихованням сина. Вважаючи, що перебування дитини народженої в Україні на території Королівства Нідерланди, негативно вплине на його виховання, розвиток та здоров'я, просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того, вказала, що позовні вимоги підтримує з підстав, що викладені у позові та не заперечує проти винесення заочного рішення в судовому засіданні.

Представник служби в справах дітей позовні до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того, вказала, що позовні вимоги підтримує та просила позов задовольнити, а також надала висновок щодо визначення місця проживання дитини.

На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи, згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований по м. Києву та Київській обл. не значиться (а.с. 28), відповідач являється громадянином Королівства Нідерланди (а.с. 49). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою : АДРЕСА_2, що за межами території України.

З метою належного повідомлення про день, час і місце розгляду справи було здійснено звернення до компетентного суду Королівства Нідерланди в порядку передбаченому Гаазькою Конвенцією з питань цивільного процесу 1954 року, з судовим дорученням про допит відповідача.

Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило.

У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України).

Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, висновок представника Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, допитавши свідків, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом, 20.09.2009 р. зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 20.09.2009 видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2699 (а.с. 9).

Від даного шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження від 25.03.2010 р. видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 525 (а.с. 10).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2013 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13).

У квітні 2013 р. Головне управління юстиції у м. Києві, яке діє в інтересах громадянина Нідерландів - ОСОБА_2, посилаючись на Конвенцію про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 р., звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про забезпечення повернення ОСОБА_5 до Королівства Нідерланди. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2013 р. у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 14-19).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.07.2013 р. було залишено Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2013 р. без змін (ас. 20-22).

Позивач має постійне місце проживання, що підтверджується довідкою форми № 3 виданої КП «Виноргадар» під № 629 від 15.05.2013 р. (а.с. 11).

Згідно довідки виданої ЖБК «Кристал-8» за № 16 від 28.05.2012 р., вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 в будинку ЖБК «Кристал-8» за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до довідки від 07.05.2013 р. виданої дошкільним навчальним закладом № 803 вбачається, що син позивача знаходиться в обліковому складі дошкільного навчального закладу та відвідує його з 01.09.2012 р. (а.с. 23).

У відповідності зі статтею 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, переміщення або утримування дитини вважаються незаконними, якщо: a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

При цьому, у преамбулі Конвенції, Держави, що її підписали твердо переконані в тому, що інтереси дітей - це найважливіше в справі турботи про них, бажаючи надати дітям захист у міжнародному масштабі від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування і створити процедури для забезпечення їхнього негайного повернення до держави їхнього постійного проживання, а також забезпечити захист прав доступу.

Між тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно до ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, враховуючи інтереси дитини орган опіки та піклування вважає за не доцільне повернення малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Королівства Нідерланди (а.с. 24-25).

У відповідності до висновку Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.04.2015 р., остання вважає за доцільне проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 91).

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування

Відповідно до ст. 31 Конвенції для держави, в якій в сфері піклування над дітьми діє дві або більше системи права, які застосовуються в різних територіальних одиницях: a) будь-яке посилання на постійне проживання в такій державі розуміється як посилання на постійне проживання в одній з територіальних одиниць такої держави; b) будь-яке посилання на законодавство держави проживання розуміється як посилання на законодавство тієї територіальної одиниці такої держави, де дитина мешкає постійно.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з неї у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, право піклування означає сукупність прав, які стосуються турботи про дитину, зокрема, право опікуна визначати місце проживання дитини. Право доступу включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати її на обмежений час у інше місце, ніж місце постійного проживання (ст. 5 Конвенції). При визначенні поняття «постійне місце проживання» в контексті Гаазької Конвенції враховують такі обставини, як реєстрація за місцем проживання, соціальні зв'язки дитини (відвідування дошкільного закладу, навчання у школі), наявність медичного страхування тощо. У випадках, коли перед вивезенням дитини з держави постійного місця проживання відсутні докази соціальної адаптації дитини - обставини, що передували вивезенню дитини, зокрема, наміри та плани батьків щодо постійного місця проживання та заходи, що вживалися у цьому напрямку безпосередньо перед вивезенням дитини в Україну

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з вище викладеного та враховуючи те, що позивач має власне житло, працює, має самостійний дохід, характеризується з позитивної сторони як за місцем проживання, так і за місцем роботи, виключних обставин, за яких позивач може бути розлучена зі своєю дитиною, судом не встановлено, доказів того, що відповідач має самостійний дохід суду не надано, відповідач є підданим Королівства Нідерланди, з урахуванням інтересів дитини та враховуючи те, що позивач має більше, порівняно з батьком дитини, можливостей щодо належного утримання, виховання й повноцінного розвитку дитини, часу для спілкування з ним, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 114 грн. 70 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Декларацією прав дитини, ст. ст. 3, 9, 15, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 5-7, 11, 13, 21, 31 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, 1980 року, Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 2 Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 150, 160, 161 СК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 84, 88, 209, 212-215, 218, 224 - 233, 294, 410 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити;

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1;

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3(відповідно до довідки Міністерства доходів та зборів від 23.10.2013 р., надати реєстраційний номер облікової картки вказаної особи не є можливим з причин, що боржника неможливо однозначно ідентифікувати) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок;

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії;

Уразі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку;

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення;

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя В. В. Гребенюк