З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22.01.2015 року Провадження №2/425/18/15
Справа №425/2404/14-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Томко Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 22 січня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався.
У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 16 грудня 2014 року та 22 січня 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом надання кредиту. А відповідач свої зобов`язання по його поверненню у строки, встановлені договором не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, а також сплати процентів за його користування. А оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення неустойки за невиконання грошових зобов'язань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і їх.
На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
Підписавши заяву позичальника №K2U4F880430623 від 01 серпня 2012 року року, ОСОБА_1 також підтвердила, що ця заява разом із запропонованими ПРИВАТБАНКОМ Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складає між нею та банком кредитно-заставний договір, оригінал якого вона отримала (а.с.7,43,8-17).
За цим кредитно-заставним договором, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" взяв на себе зобов'язання надати ОСОБА_1 кредит у сумі 8398 гривень 80 копійок, на строк 37 місяців, з 01 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року включно, шляхом перерахування: 6999 гривень на поточний рахунок продавця товару, а також суму страхового платежу в розмірі 1399 гривень 80 копійок, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання повернути кредит зі сплатою процентів у розмірі 0,12% річних, щомісячної комісії у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 117 гривень 58 копійок, шляхом сплати кожного місяця, з 16 по 20 число кожного місяця, платежу у розмірі 227 гривень 43 копійки, а з 21 березня 2014 року по 345 гривень 01 копійка (а.с.7-17).
Першого серпня 2012 року, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" перерахував 6999 гривень на поточний рахунок продавця товару, а також 1399 гривень 80 копійок на сплату страхового платежу (а.с.45-46).
Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування та неустойки.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали.
Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Так, 01 серпня 2012 року, ОСОБА_1 та публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" уклали змішаний кредитно-заставний договір №K2U4F880430623, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредиту) банк взяв на себе зобов'язання надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 8398 гривень 79 копійок, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування, а також щомісячної комісії у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту на умовах, визначених заявою позичальника №K2U4F880430623, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами (а.с.7-17).
Сторони договору встановили, що банк зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 8398 гривень 80 копійок шляхом перерахування 6999 гривень на поточний рахунок продавця товару, а також 1399 гривень 80 копійок на сплату страхового платежу (а.с.7-17).
Факт виконання банком вказаного зобов'язання, підтверджується письмовими доказами (а.с.45-46).
Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Позивач та відповідач, як сторони кредитно-заставного договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 37 місяців, по 31 серпня 2015 року включно, при цьому позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти (із розрахунку у розмірі 0,12% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом) та щомісячну комісії у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 117 гривень 58 копійок, шляхом сплати кожного місяця, з 16 по 20 число, платежу у розмірі 227 гривень 43 копійки, а з 21 березня 2014 року по 345 гривень 01 копійка (а.с.7-17).
Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання).
Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором №K2U4F880430623 від 01 серпня 2012 року (а.с.6), позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з чим, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 15 серпня 2014 року складає 8406 гривень 73 копійки, з яких: 8398 гривень 80 копійок - це заборгованість по кредиту; 7 гривень 93 копійки - це заборгованість по процентах за користування кредитом.
При цьому суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України, та умов договору, банк правомірно використав своє право вимоги дострокового повернення боргу.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді повернення кредиту та сплати процентів, на підставі кредитно-заставного договору, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту та сплати процентів.
Тому, матеріально-правову вимогу позивача до ОСОБА_1 про стягнення з неї заборгованості у розмірі 8406 гривень 73 копійки, з яких: 8398 гривень 80 копійок - це заборгованість по кредиту; 7 гривень 93 копійки - це заборгованість по процентах за користування кредитом, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Так, кредитно-заставним договором №K2U4F880430623 від 01 серпня 2012 року встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту, за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні (а.с.7,43,8-17).
Також, кредитно-заставним договором №K2U4F880430623 від 01 серпня 2012 року встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 90 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 (п'ятсот) гривень та 5% від суми позову (а.с.7,43,8-17).
Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором №K2U4F880430623 від 01 серпня 2012 року (а.с.6), позичальник належним чином свої зобов`язання не виконував, у тому числі більше ніж на 90 днів. У зв'язку з чим, банк використав своє право на нарахування пені та штрафу, а у ОСОБА_1, як позичальника, виник обов'язок сплатити зазначену пеню, розмір якої склав 5805 гривень 89 копійок, а також штраф у розмірі 1210 гривень 63 копійки.
При цьому, судом враховано, що штраф та пеня є різновидами такого виду забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, а тому їх одночасне застосування і стягнення не призводить до подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому не свідчить про порушення положень частини першої статті 61 Конституції України.
Також судом враховано, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтверджували наявність усіх обставин, з якими стаття 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» пов'язує необхідність її застосування.
Тому, матеріально-правову вимогу позивача до ОСОБА_1 про стягнення з нього пені, розмір якої склав 5805 гривень 89 копійок, а також штраф у розмірі 1210 гривень 63 копійки, також слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.
Зважаючи на викладене, позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.24), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.
Керуючись статтями 1-11,15,18,57-64,88,159-197,208,209,212-215,224-233 ЦПК України,
Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором №K2U4F880430623 від 01 серпня 2012 року, - задовольнити у повному обсязі.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано позивачем, або після закінчення строку для подання письмової заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, якщо таку заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом Харківської області. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду заяви Рубіжанським міським судом Луганської області.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Суддя - Д.С. Коваленко