Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 50 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2014 року

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 265 089,57 грн. В обґрунтування вимог зазначала, що на виконанні Богунського відділу ДВС Житомирського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-217/2007, виданий 27.08.2007 р. Червоноармійським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте відповідач, будучи працездатним, вчасно аліменти не сплачує, чим ставить її та сина у скрутне матеріальне становище. Оскільки відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів, що змушує її докладати додаткових зусиль для організації нормального життя та забезпечення сім'ї, просила позов задовольнити.

05.11.2013 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог та просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 123 246 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 3 000 грн та 243,60 грн витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали їх необґрунтованими.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.192).

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Ухвалене судом першої інстанції рішення таким вимогам процесуального закону не відповідає.

Судом встановлено, що на виконанні Богунського відділу ДВС Житомирського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №2-217/2007, виданий 27.08.2007 р. Червоноармійським районним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.58).

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суд виходив з того, що станом на 01.10.2013 року заборгованість ОСОБА_2 за аліментами становить 19360,93 грн. При цьому суд прийняв до уваги довідку-розрахунок Богунського відділу ДВС Житомирського міського управління юстиції від 16.10.2013 р. за №46527/6 (а.с.37). Проте, крім цієї довідки, в матеріалах справи наявні ще дві довідки-розрахунки заборгованості ОСОБА_2 за аліментами №30622 від 16.07.2013р. та №39483/7 від 24.11.2014 р. (а.с.18, 168-170). Хоча всі три довідки стосуються одного і того ж періоду сплати аліментів, однак суми заборгованості визначені різні.

Приймаючи до уваги довідку-розрахунок від 16.10.2013 р. за №46527/6, суд послався на те, що вона містить відомості про сплату платежів, на проведення яких вказував відповідач у запереченнях, хоча і в іншій довідці-розрахунку від 24.11.2014 р. за №39483/7 міститься така ж сама інформація.

Проте, ухвалюючи рішення, суд в порушення вимог ст.215 ЦПК України, не навів мотивів чому не приймає вказану довідку до уваги, не навів розрахунків розміру неустойки, лише зазначив, що проведені позивачем розрахунки відповідають вимогам ст.196 СК України.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки довідка, на підставі якої позивач провів розрахунок неустойки, не містить інформації щодо розміру щомісячних нарахувань, проведених державним виконавцем, не вказано за який період погашалася заборгованість по аліментах, що унеможливлює визначити розмір неустойки.

Колегія суддів також не може прийняти до уваги довідку-розрахунок від 24.11.2014 р. за №39483/7,

Так, з довідки видно, що боржником сплачувалися грошові кошти на погашення заборгованості за аліментами. Однак, інформації за який саме період погашалася заборгованість довідка не містить. Наведене унеможливлює провести обрахунок неустойки, оскільки неможливо встановити протягом якого часу прострочений платіж.

Крім того, на думку колегії державний виконавець невірно обрахував заборгованість за аліментами. Так, визначаючи заборгованість по аліментах помісячно (без врахування заборгованості за попередній період) державний виконавець визначає, зокрема: за січень 2010 р. нараховано аліментів - 270,30 грн, заборгованість - 494,55 грн; березень 2010 р. нараховано - 270,30 грн, заборгованість - 535,41 грн; квітень 2010 р. нараховано - 275,10 грн, заборгованість - 540,93 грн. і т.д.

За таких обставин, коли позивачем в порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів щодо розміру заборгованості за аліментами, колегія суддів вважає, що підстав для часткового задоволення позову у суду першої інстанції не було.

З огляду на вищенаведене, рішення суду відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: