Справа № 372/4383/14 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/435/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв
Категорія 47 03.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання майна спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом та просила встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з січня 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за час спільного проживання земельну ділянку площею 0,252 га, яка розташована по АДРЕСА_2 та автомобіль марки ВАЗ спільною сумісною власністю; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину зазначеної земельної ділянки та стягнути з ОСОБА_3 ? частину вартості вказаного автомобіля, що становить 21 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, з яким позивач проживала однією сім'єю з січня 1995 року до дня його смерті. За час спільного проживання вони за спільні кошти в грудні 2003 року придбали земельну ділянку в АДРЕСА_2 та в грудні 2007 року автомобіль ВАЗ 210994. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги є відповідач. Після звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено через відсутність документального підтвердження шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, з січня 1995 року до дня смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано автомобіль марки ВАЗ 210994, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку через порушення судом норм матеріального права та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував положення Закону України «Про власність».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13).

Згідно акту обстеження житлових умов від 22 квітня 2014 року складено комісією за участі депутата Германівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_3 без реєстрації в АДРЕСА_2 з 2002 року до дня його смерті, вели спільне господарство (а.с.16).

В акті обстеження житлових умов від 30 липня 2014 року, складеному комісією за участі депутата Обухівської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 з 1994 по 2014 рік, підтримували шлюбні стосунки, вели спільне господарство (а.с.17)

Згідно довідки Германівської сільської ради №251 від 23 квітня 2014 року ОСОБА_1 за свої кошти поховала ОСОБА_3, який постійно проживав в селі Германівка, вели спільне господарство з 2002 року до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.18)

ОСОБА_3 придбав земельну ділянку в АДРЕСА_2 що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 03 квітня 2002 року (а.с.19-20).

Згідно договору купівлі - продажу №289 від 18 грудня 2007 року ОСОБА_3 придбав автомобіль ВАЗ 210994 за 42 000 грн. (а.с.24-30).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про власність» та Кодекс про шлюб та сім'ю України, які діяли до 01 січня 2004 року, передбачали лише спільне майно подружжя, набуте під час шлюбу, і не містили положення про визнання спільною сумісною власністю майна чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року № 16 (у редакції, що була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1999 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 29, розглядаючи позови, пов'язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, якщо укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинний на момент придбання спірного майна, майно, придбане внаслідок спільної праці, є спільною сумісною власністю сторін, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, розмір частки кожного визнається ступенем його трудової участі.

Відповідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надала доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, що спірна земельна ділянка була придбана внаслідок спільної праці.

Крім того таких доводів та вимог позивач в суді першої інстанції не заявляла та не доводила.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині, що суд першої інстанції не врахував положення Закону України "Про власність", по суті не врахував того, що не заявлялось стороною, не було предметом розгляду і докази на підтвердження чого сторонами не подавались - є надуманими.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХ В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.