АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1725/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23,47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки , недоотриманої орендної плати за 2013 рік з урахування індексу інфляції, 3% річних, пені та моральної шкоди, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до СТОВ "Агрофірма "Колос" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення завданих збитків та моральної шкоди.

В подальшому, змінили позовні вимоги та просили суд стягнути на їх користь шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, недоотриману орендну плату за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних, пеню, та моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що вони мають земельні частки (паї) в адміністративних межах Вершинозгарської сільської ради Драбівського району Черкаської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зокрема, ОСОБА_6 має земельні ділянки розміром 3,85 га, право власності на яку посвідчене державним актом І-ЧР № 2-7-48 від 22.03.2001 року; 3,8 га - право власності на яку посвідчене державним актом І-ЧР № 030661 від 28.11.2002 року; 3,79 га право власності на яку посвідчене державним актом І-ЧР № 030660 від 28.11.2002 року.

ОСОБА_7 має земельну ділянку розміром 3,7917 га, право власності на яку посвідчене державним актом І-ЧР №030659 від 28.11.2002 року.

В грудні 2008 року кожен з них передав свою земельну ділянку в оренду строком на 5 років СТОВ «Агрофірма «Колос», уклавши при цьому відповідні договори оренди.

Відповідно до ч.2 п.43 договорів невід'ємною частиною договорів є план або схема земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, акт приймання передачі об'єкта оренди. Кожна земельна ділянка, згідно акта приймання - передачі, прийнята СТОВ «Агрофірма «Колос» внатурі, про що свідчать печатка фірми і підпис його директора.

Згідно п.21 договорів оренди, після припинення дії договору оренди орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому з тим, у якому він її одержав, і відповідно підписує зворотній акт приймання передачі.

20 липня 2014 року позивачі направили директору СТОВ «Агрофірма «Колос» листи, в яких попередили його, що після закінчення договору оренди продовжувати співпрацю із ним не будуть і просили не використовувати їх земельні ділянки. Відповідач їх листи залишив поза увагою.

Процедура повернення земельних ділянок не була проведена, умови сплати орендної плати за 2014 рік виконані не були. Згідно довідки відповідача від 14.11.2014 року № 29 заборгованість по орендній платі перед ОСОБА_6 становить 5249,09 грн., а згідно довідки відповідача від 28.11.2014 року № 36 заборгованість по орендній платі перед ОСОБА_7 становить 1671, 58 грн.

Згідно п.14 договорів від 25 грудня 2008 року передбачено сплату пені за прострочення виплати орендної плати. Відповідно сума пені ОСОБА_6 становить 5249,09 х 0,0002 х 357 = 374,79 грн., а ОСОБА_7 1671,58 х 0,0002 х 357 = 119,35 грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив, виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми.

За повідомленням Державної служби статистики України індекс інфляції за період з січня-листопад 2014 року становить 121,2%.

Таким чином сума боргу по орендній платі з урахуванням індексу інфляції ОСОБА_6 становить 5249,09 х 1,212 = 6361,89 грн., для ОСОБА_7 1671,58 х 1,212 = 2025,95 грн.

Сума 3% річних для ОСОБА_6 становить 5249,09 х 0,03 х 357 : 365=154,02 грн., для ОСОБА_7- 1671,58 х 0,03 х 357 : 365 = 49,04 грн.

Відповідно до п. д) ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Стаття 157 Земельного кодексу України передбачає, що відшкодування збитків власникам здійснюють юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників. Порядок визначення відшкодування збитків власникам землі встановлюється Кабінетом міністрів України від 25.07.2007 року № 963.

Розмір шкоди для ОСОБА_6 буде - 65055, 05 грн., для ОСОБА_7 21552, 33 грн.

В 2014 році земельні ділянки позивачів повністю використовувалися відповідачем. Використання в 2014 році СТОВ «Агрофірмою «Колос» земельних ділянок позивачів без будь-яких правових підстав позбавило їх прав, як власників, користуватися, і розпоряджатися своє власністю. Позивачі вважають, що відповідач вчинив самовільне зайняття їх земельних ділянок, у зв'язку з чим завдав шкоди. Розмір шкоди, визначається з урахуванням п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до якого при самовільному зайнятті ріллі на користь власника стягується вартість недержавної сільськогосподарської продукції, обчисленої за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю.

Упущена вигода вирахувана комісією райдержадміністрації, та складає неотриманий прибуток для ОСОБА_6 39009, 06 грн., а для ОСОБА_7 12923, 65 грн.

З урахуванням вищевказаного, шкода завдана ОСОБА_6 становить: 65055,05 + 39009,09 = 104064,14 грн., а ОСОБА_7 21552,33 + 12923,65 = 34475,98 грн.

В ході розгляду справи позивачі уточнювали позовні вимоги і просили стягнути з відповідача: на користь ОСОБА_6 заподіяну шкоду, внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 25 391 грн. 79 коп. та борг по орендній платі за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені в розмірі 8 754 грн. 94 коп.; на користь ОСОБА_7 заподіяну шкоду, внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 8 415 грн. 92 коп. та борг по орендній платі за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені в розмірі 2 657 грн. 94 коп.

Крім того, позивачі вказують у позові, що такі дії відповідача призвели до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя та життя їх сімей. Таким чином, внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, що належать позивачам СТОВ «Агрофірма «Колос», їм завдано моральної шкоди, яку вони оцінюють в 3000 грн. кожному.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором оренди землі від 25 грудня 2008 року з урахуванням індексу інфляції у сумі 7196 гривень 56 копійок, пеню у сумі 476 гривень 60 копійок, 3 % річних у сумі 195 гривень 87 копійок, а всього 7869 гривень 03 копійки.

Стягнуто із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» на користь ОСОБА_6 судові витрати у сумі 78 гривень 66 копійок.

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором оренди землі від 25 грудня 2008 року з урахуванням індексу інфляції у сумі 2430 гривень 78 копійок, пеню у сумі 161 гривень 00 копійок, 3 % річних у сумі 66 гривень 16 копійок, а всього 2657 гривень 94 копійки.

Стягнуто із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» на користь ОСОБА_7 судові витрати у сумі 26 гривень 56 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, у якій просять рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, як вбачається із змісту апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення недоотриманої орендної плати з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, що зявились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками земельних ділянок, що розташовані на території Вершинозгарської сільської ради Драбівського району Черкаської області, що підтверджується державними актами на право приватної власності на землю.

Зокрема, ОСОБА_6 має земельні ділянки розміром 3,85 га, право власності на яку посвідчене державним актом І-ЧР № 2-7-48 від 22.03.2001 року; 3,8 га - право власності на яку посвідчене державним актом І-ЧР № 030661 від 28.11.2002 року; 3,79 га право власності на яку посвідчене державним актом І-ЧР № 030660 від 28.11.2002 року.

ОСОБА_7 має земельну ділянку розміром 3,7917 га, право власності на яку посвідчене державним актом І-ЧР №030659 від 28.11.2002 року.

Відповідно до копій договорів оренди землі, укладених позивачами з відповідачем від 25 грудня 2008 року №№ 155,150, останні передають СТОВ «Агрофірмі «Колос» у строкове платне користування власні вищевказані земельні ділянки у строкове платне користування.

Строк дії договорів складає 5 років, орендна плата по кожному договору сторонами визначена в пункті 9 договору. Договори зареєстровані у Драбівському районному відділі Черкаській регіональній філії центр ДЗК 25 грудня 2008 року №№04.08.781.00504, 04.08.781.00499 відповідно.

Тобто дія договорів припинилася у зв'язку із закінченням строку, на який їх було укладено 25 грудня 2013 року (п.37 договорів).

Сторони визнають той факт, що між ними не було укладено договори про продовження оренди земельних ділянок, і договори припинили свою дію 25 грудня 2013 року.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 34 цього ж Закону України передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Відповідно до п.21 договору, орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до ст. 412 ЦК України, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі спливу строку, на який було надано право користування.

Пунктами 21 - 25 договорів оренди землі встановлені умовами повернення земельної ділянки. Вказаними пунктами договору не визначено обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Таким чином у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

За таких обставин, наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до вимог ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, недоотриманої орендної плати за 2014 рік з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних, пені та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з 25 грудня 2013 року спірні земельні ділянки перебували у користуванні відповідача без достатніх правових підстав, оскільки після припинення дії договорів між сторонами нових договорів не було укладено. Таким чином, суд вважав, що використання відповідачем земельних ділянок позивачів з січня 2014 року по жовтень 2014 року є протиправним і є їх самовільним зайняттям, оскільки орендар зобовязаний законом прийняти конкретні земельні ділянки, що орендуються згідно акту прийму передачі, та обробляти в цих межах. Проте, суд вважав, що за вказаних обставин, протиправні дії відповідача не призвели до завдання шкоди позивачам.

Однак, повністю погодитися із такими висновками суду не можна.

Відповідно до ОСОБА_3 від 26 травня 2015 року №854 (т.2 а.с. 75), Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області повідомила, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963 затверджено методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок: самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу. Відповідно до пункту 3.1 зазначеної методики підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди є матеріали справи про адміністративне провадження, які підтверджують факт вчинення правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис; акт обстеження земельної ділянки. Перевірок дотримання вимог земельного законодавства СТОВ «Агрофірма «Колос» по зазначеному питанню інспекцією в 2013 році не проводилось та відповідно фактів порушень законодавства не встановлювалось. На підставі наведеного у інспекції відсутні підстави проведення розрахунку розміру шкоди згідно Постанови КМУ від 25.07. 2007 року № 963.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, при розгляді справи, судом не встановлено доказів на підтвердження факту самовільного використання СТОВ «Агрофірма «Колос» спірних земельних ділянок, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вимог про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні даних позовних вимог за їх безпідставністю.

В решті рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування або зміни за наведеними у скарзі доводами немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, недоотриманої орендної плати за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, пені та моральної шкоди змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок відмовити за безпідставністю позовних вимог.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :