Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 07 березня 2007 року, укладеного між сторонами, ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку у розмірі 250 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У результаті порушення умов кредитного договору за відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 30 вересня 2013 року складає 22 758,56 грн. Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22 758,56 грн. за кредитним договором від 07 березня 2007 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено. Відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а тому у нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 30 вересня 2013 року складає 22 758,56 грн.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Установлено, що 07 березня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Згідно п. 6.5. Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав, порушивши умови договору щодо погашення кредиту.

Пред'являючи позов, банк посилався на те, що у результаті порушення умов кредитного договору за ОСОБА_3 утворилася заборгованість, яку він не погасив.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до п.п. 3.1.1., 5.4. розділу Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH), строк погашення процентів визначено щомісячно за попередній місяць.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу .

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з лютого 2008 року перестав виконувати свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів в зв'язку з чим у позивача виникло право подати відповідний позов, з яким він звернувся до суду лише в листопаді 2013 року.

Наведеного суди не врахували, не встановили строку дії картки та належним чином не перевірили обставин, викладених у заяві відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував усі обставини справи, не аргументував проведених розрахунків, не дослідив усі докази та не надав їм належної оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду без змін.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська