АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/909/2015 Головуючий у першій інстанції - Заєць Т.О.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 50 188,80 грн. за кредитним договором №А3К8СС9НА60044 від 22.09.2011, судових витрат в розмірі 501,89 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору №А3К8СС9НА60044 від 22.09.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Зобов'язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 27.12.2013 має заборгованість в розмірі 50 188,80 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 31 040,34 грн., по процентам - 29,80 грн., комісії - 10 604,65 грн., пені - 5 647,88 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова)-2 633,13 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2014 позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» задоволено повністю.

Ухвалою суду від 01.08.2014 задоволено заяву ОСОБА_2, заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 50 188 грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 501 грн. 89 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом строк дії кредитного договору не закінчився.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Колегія суддів, визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором щодо вчасного повернення кредиту та плати за його користування (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості, яка, в силу вимог укладеного між сторонами договору та норм закону, підлягає стягненню з відповідача.

Вказані висновки суду є законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 22.09.2011 між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_2 укладено договір №А3К8СС9НА60044, який складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до заяви позичальника від 22.09.2011, банк надав йому строковий кредит у сумі 50 000,00 грн. на строк 36 міс. на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, зазначені в заяві, умовах та правилах надання банківських послуг строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «25» по «30» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 2 391,50 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 20.09.2014. ОСОБА_3 згодний, що заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, складає між ним та банком кредитно-заставний договір.

Пунктом 2.1 умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредит, шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює 12-ти місячним відсотковим ставкам. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у заяві строки. Для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Банк свої зобов'язання за договором №А3К8СС9НА60044 від 22.09.2011 виконав, надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 50 000,00 грн.

Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не погашає заборгованість, у зв'язку з чим станом на 27.12.2013 має заборгованість за кредитом в сумі 31 040,34 грн., відсотками - 29,80 грн., комісії - 10 604,65 грн., пені - 5 647,88 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) - 2 366,13 грн. Загальна сума заборгованості становить 50 188,80 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Останній платіж відповідачем здійснено 20.08.2013.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач, не сплативши у вказаний в графіку погашення заборгованості строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, слід зазначити, що ч. 2 вказаної статті наголошує, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.

Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, визначених кредитним договором щодо вчасного повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка, в силу вимог закону та умов договору, підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для дострокового стягнення заборгованості є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на умовах договору та вимогах закону.

Так, згідно п. 3.2.12. укладеного між сторонами кредитного договору, при настанні випадків, передбачених п. 3.3.3. договору, позичальник зобов'язується достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі.

З наведеного вбачається, що сторони в договорі передбачили, що у разі порушення зобов'язань позичальником, визначених кредитним договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, а також визначили й інші випадки дострокового повернення кредитних коштів.

Відповідно до п.п. а) п. 3.3.3. кредитного договору банк, на власний розсуд, має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положенная статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК.

Отже, реалізуючи право на дострокове повернення кредитних коштів, передбачене як договором так і законом, позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом до закінчення дії кредитного договору.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного рішення, під час розгляду справи судом дотримано вимог процесуального закону. При цьому, слід зазначити, що наведені в скарзі доводи не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді