УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, третя особа: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУГУ МВС України у м. Києві, служба у справах дітей Дніпровського району в м. Києві, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, прокуратура Дніпровського району м. Києва, про вселення, за касаційними скаргами Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 - на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, у якому просив суд визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 Позовні вимоги мотивовані тим, що його рідний брат ОСОБА_10 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який був розірваний на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2012 року. У шлюбі мають дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після народження був зареєстрований за місцем реєстрації ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_1, однак в даній квартирі не проживає, так як постійно проживає з матір'ю у квартирі АДРЕСА_2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2014 року ОСОБА_10 визнано таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_5 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_6 проживає за іншою адресою, а ОСОБА_10 у спірній квартирі не зареєстрований, відповідач участі у витратах зі сплати комунальних послуг не приймає, просив визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірною квартирою. Також зазначив, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2012 року було визначене місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2

У липні 2014 року ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, пред'явила зустрічний позов про вселення, в якому просила вселити її та двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в спірну квартиру, посилаючись на те, що вона, як матір дітей має право проживати в спірній квартирі, де проживають її родичі, бабуся та дідусь онуків, незважаючи на те, що її колишній чоловік в спірній квартирі не зареєстрований, а позивач за первинним позовом чинить їй перешкоди у користуванні зазначеною квартирою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційних скаргах Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 - просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позов ОСОБА_4 підтверджений належними доказами, оскільки відповідач разом з малолітнім ОСОБА_6, 2009 року народження у спірній квартирі жодного дня не проживала, що не заперечується самим відповідачем, а доказів того, що їй чинилися перешкоди у проживанні в ній, ОСОБА_5 не надано. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суди також правильно виходили з того, що ОСОБА_5 має на утриманні дитину ОСОБА_11, 2011 року народження, яка зареєстрована за іншою адресою, а тому не може бути вселена у спірну квартиру.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Суди попередніх інстанцій повно встановили фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про їх відхилення та залишення без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова