Справа № 396/2989/14-ц
Провадження № 2/396/40/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря Пономаренко Р.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача Новоукраїнської міської ради - Чередніченко Л.В.,

представника відповідача відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі - Крецула О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новоукраїнської міської ради, відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградгеоінформ" про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, посилаючись на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1. З метою приватизації земельної ділянки по вищевказаній адресі, вона звернулася до Новоукраїнської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішенням Новоукраїнської міської ради № 1012 від 12.11.2013 року позивачу був наданий такий дозвіл. З цією метою вона звернулася до ТОВ «Кіровоградгеоінформ» для виготовлення технічної документації на земельну ділянку. Її земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Серед документів, які необхідно підписати між власниками суміжних земельних ділянок, є акт встановлення погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та перенесення меж зон обмежень.

Проте, відповідач, як власник суміжної земельної ділянки, безпідставно відмовилася підписувати акт погодження зовнішньої межі земельної ділянки, посилаючись на порушення її прав. Дані дії відповідача перешкоджають їй в оформленні права власності на земельну ділянку.

Представник відповідача Новоукраїнської міської ради 11.12.2014 року надіслав до суду письмові заперечення на позов. Заперечення обгрунтовує тим, що рішенням Новоукраїнської міської ради №1275 від 10 листопада 2014 року «Про надання права підпису міському голові в землевпорядній документації» відмовлено ОСОБА_1 в праві підпису міського голови в акті визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2, без відповідного погодження їх громадянкою ОСОБА_2, власницею нерухомого майна по АДРЕСА_2. Крім того, вказаним рішенням рекомендовано громадянці ОСОБА_1 налагодити добросусідські відносини, дійти мирної угоди щодо встановлення меж між присадибними ділянками.

Відповідач ОСОБА_2 21.01.2015 року надіслала до суду письмові заперечення на позов, в яких посилалася на те, що прав позивача вона не порушувала. Підписати акти про погодження (встановлення) меж земельних ділянок, акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання готова за умови що самовільно збудований сарай позивача не буде перешкоджати її правам користування земельною ділянкою та приведення межових знаків, що визначені за документами на її домоволодіння та присадибну ділянку.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на раніше подане заперечення.

Представник відповідача Новоукраїнської міської ради - Чередніченко Л.В., що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на раніше подане заперечення.

Представник відповідача відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі - Крецул О.В., що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач хоче приватизувати земельну ділянку більшою площею, ніж їй виділено, тобто збільшити площу своєї земельної ділянки за рахунок земельної ділянки гр. ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що дійсно підтримавали добрі відносони із сусідами ОСОБА_1, але після побудови ними самовільно сараю та воріт, якими вони залізли за межу їх домоволодіння де вони проживають АДРЕСА_2, відносини були зіпсовані і ніхто не бажає йти на уступки, а сарай їм заважає та збудований без будь-яких санітарних норм, про що вони з бабусею звертали увагу чоловіка позивача ще у 2011 році, коли ще ті розпочали рити котлован.

Свідок ОСОБА_7 посвідчив, що коли розпочали будівництво сараю, ніхто із сусідів не підходив, а коли вже побудував стіни стали заперечувати, хотіли поставити забор між ними заперечують.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, які є членами родини сторін і свідчать виключно на користь своїх членів родини, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає за наступних обставин.

У відповідності із ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Статтею 107 ЗК України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності з нормами ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Так, відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК).

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлений перелік технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, згідно із ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376 , який зареєстрований в Міністерстві юстиції України16 червня 2010 р. за N 391/17686 затверджена Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Згідно п. 2.8. цієї Інструкції технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток 1);копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку; матеріали польових топографо-геодезичних робіт; п лан меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2); акт прийомки -передачі межових знаків на зберігання» підписується згідно вищенаведеної інструкції (376) суміжними землевласниками, таким чином відповідає акту погодження меж земельної ділянки на місцевості з суміжними землевласниками.

Стаття 116 ЗК України встановлює, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як вбачається зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Однім із способів захисту прав, згідно частини 3 зазначеної статті є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок позивачці- гр. ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 42).

Згідно рішення Новоукраїнської міської ради № 1012 від 12 листопада 2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо віджведення земельної ділянки у власність за рахунок земель комунальної власності житлової та громадської забудови, площею 0.06 га в АДРЕСА_1(а.с.18)

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є власниками суміжних домоволодінь в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Позивач з метою реалізації права на приватизацію вказаної земельної ділянки звернулася до ТОВ «Кіровоградгеоінформ» для виготовлення технічної документації на земельну ділянку. Вказаним підприємством була виконана кадастрова зйомка земельної ділянки та підготовлений акт встановлення та погодження меж із суміжними землекористувачами. При цьому ОСОБА_2, яка є суміжним землекористувачем, від підписання вказаного акту відмовилася. Відмова відповідача порушує право ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки, яка була їй виділена, що і стало підставою звернення до суду.

Позивач не заперечує, що ними без відповідного дозволу збудовано сарай, але вже він збудований, тому вважають відову безпідставною та при виготовленні проекту землеустроб погодить відповідачу межі.

Сторони не нійшли до укладення мирової угоди в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

З Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_1, що знаходиться в АДРЕСА_1, видно, що Новоукраїнською міською радою 12 листопада 2013 року була розглянута заява ОСОБА_1 і рішенням № 1012 надано дозвіл на виготовлення технічної документації.

27 жовтня 2014 року позивачка звернулася із заявою до Новоукраїнської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що знаходиться в АДРЕСА_1, але рішенням №1275 ві 10.11. 2014 року їй відмовлено (а.с.8)

Згідно ст. 118 ЗК України для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження її розмірів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Детально дана процедура врегульована Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджена наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376.

Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року із змінами, технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками землі і землекористувачами.

Крім того, чинне законодавство України не передбачає обов'язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок.

Відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, зазвичай для відновлення меж земельних ділянок, що вже перебувають у користуванні особи.

Такі зйомки проводяться найчастіше в процесі підготовки матеріалів для приватизації або передачі в оренду відповідної земельної ділянки.

Отже, погодження меж при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки, а не виявлення обмежень у можливості її використання, в тому числі з боку суміжних землекористувачів.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, але лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач не надав суду доказів щодо наявності порушеного права позивачана приватизацію земельної ділянки діями відповідача, судом встановлено, що позивачем самвільно збудовано приміщення сараю, яке на 2м.75 см, що підтверджено і актом робочої групи міськради 28.10.2014 року, виходить за межі земельної ділянки на суміжну-відповідача ,тому суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у наданні згоди позивачу на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача є формою реалізації його права.

Керуючись ст.ст. 116, 118 ЗК України, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 04.05.1999 року (зі змінами), ст.ст. 10, 11, 60, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новоукраїнської міської ради, відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградгеоінформ" про визнання неправомірною відмову ОСОБА_2 у підписанні акту погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 та визнанні ОСОБА_1 права на приватизацію земельної ділянки АДРЕСА_1 без підпису (погодження меж із суміжним землекористувачем ) та зобов'язанні Новоукраїнську міську раду, відділ держземагентсва та ТОВ "Кіровоградгеоінформ" виготовити та видати ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: О. А. Гарбуз