РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/12373/15-ц

Пров. №2/668/263/16

30.11.2015 року Суворовський районний суд м.Херсона у складі

головуючого судді Гонтар Д.О.,

при секретарі Остапенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи, що між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № HEH3AK00350029 від 02.10.2006 року, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 11386,10 доларів США на термін до 02.10.2013 р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконує, у звязку з чим, станом на 28.09.2015 року виникла заборгованість в розмірі 22084,05 доларів США. У звязку з наведеним позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 22084,05 доларів США за кредитним договором, що за курсом 21,61 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.09.2015 р. складає 477236,32 грн.; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 7158,54 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи з його відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив, що між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № HEH3AK00350029 від 02.10.2006 року, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 11386,10 доларів США на термін до 02.10.2013 р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконує, у звязку з чим, станом на 28.09.2015 року виникла заборгованість в розмірі 22084,05 доларів США, що складається з: 5093,80 доларів США сума заборгованості за кредитом; 3727,42 доларів США - сума заборгованості по процентам за користування кредитом; 754,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 12508,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На неодноразові попередження позивача про погашення заборгованості відповідач не відреагував; позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем відповідно укладеного договору; судовий збір в сумі 7158,54 грн. сплачені позивачем.

На підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові від 30.03.2012 № 5 Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до позовних вимог, вбачається, що стягненню з відповідача підлягає основна сума заборгованості, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині розміру нарахування пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по поверненню кредиту.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

Таким чином, пеня є видом неустойки.

Згідно матеріалів справи розмір пені, які нараховані позивачем, складають 12508,23 долари США, що еквівалентно 270302,85 грн., що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також істотно порушує права відповідача як споживача фінансових послуг.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суму збитків позивача, а також інші обставини справи, суд вважає, що сума пені має бути зменшеною до - 110077,02 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 9575,82 доларів США, що еквівалентно за курсом 21,61 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.09.2015 р. - 206933,47 грн., яка складається з наступного: 5093,80 доларів США - заборгованість за кредитом, 3727,42 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 754,60 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 110077,02 грн.

Позивачем виконанні умови договору та сплачений судовий збір в сумі 7158,54 грн.

Таким чином, позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на законі та відповідають умовам кредитного договору, укладеного між сторонами та підлягає частковому задоволенню, з урахуванням вищевикладеного.

Керуючись ст.ст.5-11,60,88,208,209,213,214,215,224-226, 294 ЦПК України, ст.ст.526,533,536, 551,610,611,1054-1055 ЦК України, суд,

В и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 9575,82 доларів США, що еквівалентно 206933,47 грн. заборгованості за кредитним договором та 110077,02 грн. - пені в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № HEH3AK00350029 від 02.10.2006 року, яка виникла станом на 28.09.2015 р.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати в сумі 4754,70 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СуддяОСОБА_3