Справа № 2/489//225/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 січня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення їх сплати,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення їх сплати.

Позивачка вказувала та те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу з відповідачем вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21.03.2013 року з відповідача на її користь на утримання дитини стягнуто аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку доходу відповідача щомісячно, починаючи з 12.01.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що відповідач не в повному обсязі виконує рішення суду про сплату аліментів на утримання дитини, у зв'язку з чим заборгованість по аліментам станом на 24.07.2014 року складає 9969 грн. 29 коп., просила суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у сумі 9696 грн. 29 коп. та неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 47163 грн. 10 коп.

Ухвалою суду від 04.11.2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Ленінський відділ державної виконавчої служби ММУЮ.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов. Просили про його задоволення.

Відповідач, в своїх запереченнях на позов, поданих до суду, посилався на те, що він не має постійної роботи з початку 2008 року та жодним чином він не ухилявся від сплати аліментів. Сплачував аліменти за рішенням суду постійно, в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного законом. Крім того, для дитини він купував одяг, інші речі, ніс витрати на лікування сина, купував подарунки. Вказував також на те, що розрахунок заборгованості державним виконавцем визначено невірно, та є неправильним розрахунок пені, який здійснила позивачка, звернувшись до суду з даним позовом. До того ж, він створив нову сім'ю. В жовтні 2014 року у них народилася донька ОСОБА_2. На його утриманні знаходиться також син жінки від першого шлюбу, з якою він проживає. Він має непрацездатних батьків, які також потребують допомоги та сам хворіє на гіпертонічну хворобу, у зв'язку з цим потребує постійного лікування, а дохід, який отримує, є нерегулярним. Про заборгованість по аліментам його ніхто не повідомляв, про відповідальність за прострочення сплати аліментів також ніхто не попереджував. Вказував також на те, що до даних правовідносин щодо стягнення пені має застосовуватись спеціальна позовна давність.

Посилаючись на ці обставини, просив в позові відмовити.

Представник відповідача також просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2012 року з відповідача на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.01.2012 року і до повноліття дитини.

На підставі рішення суду 04.03.2012 року судом було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні в Ленінському відділі ДВС ММУЮ.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС ММУЮ від 19.04.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання даного виконавчого листа та в цей же день копія постанови направлена боржнику та стягувачу.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як слідує з наявних у справі довідок про розмір заборгованості відповідача, останній сплачував поточні щомісячні платежі у меншому розмірі ніж йому нараховувалося.

Так, з наданої до суду довідки - розрахунку державного виконавця від 25.12.2014 року про розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_6 станом на 25.12.2014 року за відповідачем рахується заборгованість по аліментам у розмірі 10231 грн. 86 коп. З якої - заборгованість станом на 01.08.2014 року складає 9806 грн. 26 коп..

Згідно пояснень позивачки в судовому засіданні у січні 2015 року відповідачем було сплачено два платежі по аліментам, всього в розмірі 1562 грн. В зв'язку з чим загальний розмір заборгованості на час розгляду справи судом зменшився на 1562 грн.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (постанова Верховного Суду України №6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, є передбачені законом підстави для нарахування відповідачеві неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача, який був обізнаний щодо свого обов'язку зі сплати аліментів та не довів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

З урахуванням заявлених вимог (позивачка ставила питання про стягнення неустойки за несплату аліментів станом на 1 серпня 2014 року) розмір неустойки становить:

за січень 2012 року - (299,06 х 1% х 913) = 2730,41 грн.;

за лютий 2012 року -(587,99 х 1% х 884)= 5197, 83 грн.;

за березень 20124 року - (568,44 х 1% х 853) = 4848,79 грн.;

за квітень 2012 року - (570,35 х 1% х 823) = 4693, 98 грн.;

за травень 2012 року - (246,91 х 1% х 792) = 1955,53 грн.;

за червень 2012 року - (611,15 х 1% х 7621) = 4656,96 грн.;

за серпень 2012 року - (250,74 х 1% х 700) = 1755,18 грн.;

за вересень 2012 року - (603,29 х 1% х 670) = 4042,04 грн.;

за грудень 2012 року - (705,71 х 1% х 578) = 4079,00 грн.;

за січень 2013 року - (259,66 х 1% х 547) = 1420,34 грн.;

за лютий 2013 року - (295,15 х 1% х 519) = 1531,83 грн.;

за березень 2013 року - (125,39 х 1% х 488) = 611,90 грн.;

за травень 2013 року - (299,40 х 1% х 427) = 1278,44 грн.;

за червень 2013 року - (329,79 х 1% х 397) = 1309,27 грн.;

за липень 2013 року - (338,92 х 1% х 366) = 1240,45 грн.;

за серпень 2013 року - (659,18 х 1% х 335) = 2208,25 грн.;

за жовтень 2013 року - (300,59 х 1% х 274) = 823, 62 грн.;

за листопад 2013 року - (304,07 х 1% х 244) = 741,93 грн.;

за грудень 2013 року - (423,71 х 1% х 213) = 902,50 грн.;

за січень 2014 року - (277,94 х 1% х 182) = 505,85 грн.;

за лютий 2014 року - (301,52 х 1% х 154) = 464,34 грн.;

за березень 2014 року - (351,04 х 1% х 123) = 431,78 грн.;

за квітень 2014 року - (644,02 х 1% х 93) = 598,94 грн.;

за травень 2014 року - (341,69 х 1% х 62) = 211,85 грн.;

за липень 2014 року - (338,22 х 1% х 1) = 3,38 грн.;

Враховуючи викладене, загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів складає 48244 грн. 39 коп.

Положеннями ч. 3, 4, 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу та боржнику, а в разі виникнення спору щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, то він вирішується в суді.

Доводи відповідача про те, що про розмір заборгованості його ніхто не повідомляв не заслуговують на увагу, оскільки відповідач знав про необхідність сплати аліментів, але сплачував аліменти не в повному обсязі, у самостійно визначеному ним розмірі, та, не погоджуючись з визначенням заборгованості по аліментам державним виконавцем, її нарахування не оскаржував.

У ч. 1 ст. 20 СК України зазначено, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, оскільки правовідносини щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) врегульовані ст. 196 СК України, на яку не поширюються обмеження щодо строку позовної давності, посилання відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 258 ЦК України щодо однорічного строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені) є помилковим і таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права.

Заперечуючи проти позову, відповідач також вказував на наявність у нього захворювання та потребу у лікуванні, долучивши в підтвердження довідку медичного закладку.

Проте, надана до суду довідка медичної установи про стан здоров'я відповідача судом не може бути взята до уваги, оскільки вона не містить номеру та дати її видачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка просила стягнути з відповідача пеню в розмірі 47163 грн. 10 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, суд вважає, що з урахуванням матеріального і сімейного стану боржника, співрозмірності збитків розміру нарахованої пені, виходячи із загальних засад регулювання сімейних відносин щодо справедливості, добросовісності та розумності, - розмір неустойки можливо зменшити до 7 000 гривень, які і слід стягнути на користь позивачки.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Таким чином, розмір заборгованості стягується на підставі рішення суду лише при наявності такого спору.

В судовому засіданні були встановлені ті обставини, що ні позивачка ні відповідач визначену державним виконавцем заборгованість по аліментам не оскаржували.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення їх сплати задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 7000 грн. (сім тисяч) грн. неустойки за прострочення сплати аліментів.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.А. Спінчевська