Справа № 202/3390/15-ц
Провадження № 2/202/3080/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Старовойтова Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверуха Наталія Іванівна, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 12 серпня 2013 року між відповідачем та ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_5, ОСОБА_6, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. удаваним правочином в частині покупця, визнання позивача покупцем по договору та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 травня 1999 року належала квартира за адресою: АДРЕСА_2. В липні 2013 року на прохання її онука ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_2, вона продала належну їй квартиру та за належні їй кошти, отримані від продажу квартири, придбала іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Позивач погодилась на вказану пропозицію, оскільки за домовленістю її онук та його дружина будуть проживати разом з нею та доглядати її, а потім квартира залишиться їм. Пошук квартири здійснював відповідач. Під час обговорення питання з продавцями ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо укладення договору, позивач прохала зазначити покупцем квартири за адресою: АДРЕСА_3. її онука ОСОБА_2 Вказує, що вищезазначена квартира була придбана виключно за рахунок коштів отриманих нею від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2. Однак після вселення у вищезазначену квартиру ОСОБА_2 з його дружиною ОСОБА_2 роблять умови для проживання позивача не сприятливими, зовсім не здійснюють догляд, знущаються з позивача, ображають, намагаються видати її за психічнохвору особу, погрожують вбивством. На підставі ст.235 ЦК України просила визнати договір купівлі-продажу від 12.08.2013 частково удаваним (в частині покупця ОСОБА_2.), визнати ОСОБА_1 покупцем спірної квартири, визнавши її власністю позивача.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав вказаних в позові.

Відповідач в судове засідання не зявився по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І. в судове засідання не зявилась по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином. Надала заяву відповідно до якої не заперечує проти винесення будь-якого рішення по справі.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Як вбачається із договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній біржі «Очаг» 25 травня 1999 року та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське МБТІ» 14 червня 1999 року в реєстраційній книзі № 495п за №1274-423, реєстраційний № 21082261, ОСОБА_1 належала квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна від 29 липня 2013 року ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_9, ОСОБА_10 купили квартиру АДРЕСА_4. Відповідно до п.2.1 договору продаж вчинено за 97844 грн.

Відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна від 12 серпня 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_5, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п.2.1 договору продаж вчинено за 166439 грн. Відповідно до п.4.5 вищезазначеного договору сторони підтверджують, що укладення цього договору відповідає їх інтересам,волевиявлення є вільним і усвідомленим, цей договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову ціну.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду - встановити, що обидві сторони діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховати іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи позивач пред'явив позов до ОСОБА_2, який є стороною спірного договору купівлі-продажу. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є іншою стороною договору, позивач зазначив в якості третіх осіб.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд, на виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України, вирішуючи питання про склад осіб, які беруть участь у справі, роз'яснив позивачу його право на звернення з клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в якості співвідповідачів, однак позивач своїм правом не скористався. Не залучення вказаних осіб до участі у справі в якості відповідачів унеможливлює повне та всебічне з'ясування обставин справи.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 вказали, що їм відомо про продаж позивачем своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2 за 33 000 доларів США. Після продажу вищезазначеної квартири ОСОБА_1 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 27 500 доларів США, однак оформила її на ОСОБА_2, оскільки останній обіцяв доглядати та помагати їй, якщо ОСОБА_1 оформить цю квартиру на нього. Однак після вселення у вищезазначену квартиру ОСОБА_2 з його дружиною ОСОБА_2 роблять умови для проживання позивача не сприятливими, зовсім не здійснюють догляд, знущаються з позивача, ображають, намагаються видати її за психічнохвору особу, погрожують вбивством. Грошей на придбання квартири у ОСОБА_2 не було.

Виходячи зі змісту ст.59 ЦПК України та з урахуванням положень ч.1 ст.218 ЦК України суд відхиляє показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, оскільки наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму не може стверджуватися показаннями свідків.

В матеріалах справи відсутні докази, що обидві сторони правочину, укладаючи договір купівлі-продажу, намагалися приховати інший договір , який вони уклали фактично.

Із врахуванням викладеного позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, не довів факту укладання правочину, що за його думкою є удаваним, спрямованості волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Крім того, не можна вважати наслідком удаваного правочину визнання його недійсним у частині суб'єкта, оскільки статтею 235 ЦК України визначено можливість визнання удаваним саме правочину. Визнання правочину удаваним в частині субєкта правочину вказаною нормою права не передбачено, як і не передбачено можливості застосування інших правових наслідків, окрім поширення на правовідносини сторін норм, що регулюють прихований правочин.

Оскільки вимога про визнання права власності на спірну квартиру є похідною від основної вимоги про визнання правочину удаваним вона теж не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверуха Наталія Іванівна, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця та визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Є.В.Волошин