АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 676/1936/14-ц
Провадження № 22-ц/792/844/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

апелянтки ОСОБА_1, апелянта ОСОБА_2, його представника Гав»юка Д.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимог тим, що з 20.11.2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого вони спільно побудували житловий будинок з господарськими спорудами, придбали меблі, побутову техніку та автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2005 року випуску, д.н. НОМЕР_1. ОСОБА_3 Камянець-Подільського міськрайонного суду від 06.08.2012 року шлюб між сторонами розірвано, а тому, позивачка просила здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши їй у власність ? частину житлового будинку, а саме: кімнату площею 28,2 кв.м., кухню площею 14,8 кв.м., санвузол площею 3,4 кв.м. та частину коридору на суму 145 000,00 грн., а також рухоме майно в будинку на суму 34 650 грн., гараж і підвал під літньою кухнею вартістю 80 000 грн., криницю та половину огорожі, а автомобіль, літню кухню з кімнатою та септик залишити у власності відповідача.

В ході розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просила поділити між нею та відповідачем житловий будинок згідно першого варіанту поділу висновку експерта, виділивши їй у власність приміщення: 1-1 площею 14,8 кв.м., 1-2 площею 28,2 кв.м., 1-6 площею 3,4 кв.м., а різницю у вартості часток на суму 7 793 грн. стягнути з неї на користь відповідача. Залишити у власності відповідача житлові кімнати площею 16,8 кв.м. та 15,6 кв.м. і коридор. Розділити між сторонами присадибну земельну ділянку згідно першого варіанту висновку експерта, виділивши позивачці частину земельної ділянки площею 0,0955 га, іншу частину земельної ділянки площею 0,0954 га залишити у власності відповідача, а також здійснити поділ вартості будівельних матеріалів, використаних для будівництва господарського блоку (літньої кухні, сараю, гаража) в рівних частинах після його зносу.

Ухвалою Камянець-Подільського маськрайонного суду від 16 березня 2015 року позовні вимоги стосовно поділу кухонної меблевої стінки, меблевого куточка, холодильника, душової кабіни, вмивальника, унітазу, спального меблевого гарнітуру, телевізора, меблевої стінки в прихожій, столу з кріслами, мякої частини, дивану, столу, газового котла залишено без розгляду.

ОСОБА_3 Камянець-Подільського міськрайонного суду від 16 березня 2015 року позов задоволено частково. Вирішено розділити в натурі житловий будинок по вул. Польова, 32 в с. Теклівка Камянець-Подільського району між його співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Виділено у власність ОСОБА_1 приміщення 1-1 кухня площею 14,8 кв.м., 1-2 житлова кімната площею 28,2 кв.м. приміщення 1-6 санвузол площею 3,4 кв.м., що становить 51,6% житлового будинку вартістю 249 404,00 грн. Виділено у власність ОСОБА_2 приміщення 1-3 житлова кімната площею 16,8 кв.м., приміщення 1-4 коридор площею 11,1 кв.м., приміщення 1-5 житлова кімната площею 15,6 кв.м., що становить 48,4% житлового будинку вартістю 233 818,00 грн. Зобовязано ОСОБА_1 демонтувати дверні блоки Д1, Д3, Д4 з коридору поз. 4 в приміщення поз. 2, 1, 6, закласти цеглою даний отвір та поштукатурити і оздобити; влаштувати дверний отвір Д2 та встановити дверний блок (який був демонтований з Д1) з приміщення поз. 2 в приміщення поз. 1; в приміщенні поз. 1 влаштувати вхідний тамбур (2,42 х 1,2 м) з якого влаштувати дверні отвори та встановити дверні блоки в санвузол і кухню (Д6, Д7); вхід в приміщення поз. 1 обладнати подвійними тамбурними дверима. Зобовязано ОСОБА_2 переобладнати приміщення поз. 5 під приміщення кухні, в приміщенні коридору поз. 4 на відстані 4,0 м. від зовнішньої стіни влаштувати санвузол (2,2 х 1,76 м), встановивши перегородку з дверним блоком Д5. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості часток при поділі будинку у розмірі 7 793 грн. Розділено земельну ділянку на якій розташоване домоволодіння №32 по вул. Польовій в с. Теклівка Камянець-Подільського району загальною площею 0,1909 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та виділено у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0954 га (зафарбована зеленим кольором А), ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,0955 га (зафарбована червоним кольором Б). Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали та обладнання загальною вартістю 70 977,50 грн., що використані в процесі будівництва літньої кухні-гаража з підвалом та прибудованим сараєм (літ. Б), розташованого на земельній ділянці по вул. Польовій, 32 в с. Теклівка Камянець-Подільського району. Визнано за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали та обладнання загальною вартістю 70 977,50 грн., що використані в процесі будівництва літньої кухні-гаражу з підвалом та прибудованим сараєм (літ. Б), розташованого на земельній ділянці по вул. Польовій, 32 в с. Теклівка Камянець-Подільського району. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення незаконним, просить його змінити в частині поділу рухомого майна та господарських будівель, виділивши їй із рухомого майна: кухонну стінку, меблевий куточок, холодильник, душову кабіну, вмивальник, унітаз, стіл з кріслами, мяку частину, а у власності відповідача залишити спальний гарнітур, телевізор з приставками, меблеву стінку у прихожій, холодильник, диван з кріслами, відеокамеру, пральну машину та хлібопіч, а також зобовязати відповідача сплатити їй грошову компенсацію за ? частку автомобіля та вирішити питання про знесення господарських будівель відповідно до висновку експерта. Вказує на те, що суд відступив від принципу рівності прав подружжя; в рішенні відсутні посилання на знесення господарських будівель, що побудовані на самозахоплених землях загального користування відповідно до висновку експерта, а також вважає, що висновок суду про недоведеність придбання автомобіля за час шлюбу не відповідає обставинам справи. Крім того, апелянтка не зверталась із заявою про залишення без розгляду частини позовних вимог, що стосуються рухомого майна, а тому суд безпідставно відмовив в їх задоволенні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 також оскаржив його в апеляційному порядку посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом помилково відкрито провадження у справі, оскільки позовна заява не відповідала вимогам щодо її форми і змісту. Помилковим є також посилання суду на ст. 60 СК України щодо визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку, а висновок експерта не є допустимим доказом, так як він одержаний з порушенням порядку, що встановлений ст. 53 ЦПК України. Апелянт також зазначає, що посилання суду на наявність домовленості між сторонами щодо порядку розподілу будинку є безпідставним, а також ставить під сумнів приєднання до матеріалів справи ОСОБА_4 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 11 лютого 2013 року скасовано рішення Орининської сільської ради №50.8, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння. Також апелянт вказує, що не підлягає розподілу і господарський блок, оскільки він зведений за особисті кошти апелянта. Тому ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ним приміщення площею 16,8 кв.м., 11,1 кв.м. 15,6 кв.м.та санвузол площею 3,4 кв.м. по варіанту 11 (фото таблиця 1-2), відмовити в задоволенні позову в частині розподілу земельної ділянки та будівельних матеріалів, що були використані для будівництва господарського блоку та виділити позивачці кухню площею 14,8 кв.м. та кімнату площею 28,2 кв.м. та земельну ділянку на якій знаходиться її частина будинку та земельну ділянку необхідну для обслуговування тієї частини будинку в межах санітарних норм та правил.

ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала і просить її задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити.

ОСОБА_2 та його представник свою апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі і просять її задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив і виходив з того, що сторони під час шлюбу побудували на місці старого будинку, який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-427 від 30.01.2006 року успадкував ОСОБА_2, житловий будинок загальною площею 89,9 кв м, житловою 60,6 кв м, який складається з житлових кімнат площею 28,2 кв м, 16,8 кв м, 15,6 к м, кухні площею 14,8 кв м, коридор площею 11,1 кв м, санвузла площею 3,4 кв м. за адресою вул. Польовій, 32 в с. Теклівка Камянець-Подільського району. Так як будівництво будинку проводилось за спільні кошти подружжя, рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11.02.2013 року сторонами не виконано, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено, що спірний житловий будинок належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по ? кожному і, так як між сторонами склався такий порядок користування спірним будинком, що визначений в 1-му варіанті висновку № 48Е-08/14 судової будівельно-технічної експертизи від 24.09.2014 року, який є менш обтяжливий у подальшому витрачанні коштів на проведення ремонтних робіт і відповідає інтересам сторін, тому суд прийшов до вірного висновку, що житловий будинок підлягає розподілу відповідно до 1 варіанту зазначеного висновку. Так як, відповідно до висновку експерта для ізольованого користування виділеними частинами жилого будинку за 1-м варіантом розподілу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 необхідно провести ремонтно-будівельні роботи, що зазначені у висновку № 48Е-08/14 судової будівельно-технічної експертизи від 24.09.2014 року, на що є дозвіл виконкому Орининської сільської ради ОСОБА_3»янець Подільського району.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що згідно розподілу будинку по 1-му варіанту висновку експертизи у власність ОСОБА_1 переходить 51,6% жилого будинку, а відповідача - 48,4%, тому вірно стягнув із позивачки на користь відповідача грошову компенсацію в розмірі 7 793 грн.

Суд першої інстанції вірно встановив, що земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння по вул. Польовій, 32 в с. Теклівка Камянець-Подільського району загальною площею 0,1909 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і враховуючи розподіл цього будинку за 1 варіантом висновку № 48Е-08/14 судової будівельно-технічної експертизи від 24.09.2014 року, суд прийшов до вірного висновку, що земельна ділянка підлягає розподілу між позивачем та відповідачем згідно 1 варіанту вказаного висновку.

Також правильно встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 побудували господарський блок, який не підлягає розподілу, оскільки значна частина господарського блоку побудована на самозахвачених землях загального користування. Тому суд прийшов до вірного висновку, що за сторонами слід визнати право власності на будівельні матеріали та обладнання загальною вартістю по 70 977 грн 50 коп., які були використані в процесі будівництва літньої кухні-гараж з підвалом та прибудованим сараєм (літ.Б) , розташованого на земельній ділянці по вул. Польовій, 32 в с. Теклівка Камянець-Подільського району.

Щодо спірного автомобіля, то суд прийшов до вірного висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що автомобіль НОМЕР_2 був придбаний під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, тому прийшов до вірного висновку щодо відмови в його поділі.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Положеннями ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Статтею 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Як вбачається із ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Як вбачається із положень, що закріплені в ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

ОСОБА_3»янець-Подільського міськрайонного суду від 06.08.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний.

Згідно рішення Орининської сільської ради № 7.3 від 24 травня 2007 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво одноквартирного житлового будинку та господарських будівель.

Технічним бюро при відділі містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства ОСОБА_3»янець Подільської РДА за замовленням ОСОБА_2 13.07.2007 року виготовлено архітектурно-планувальне завдання №91 на будівництво одноквартирного індивідуального житлового будинку та господарського блоку по вул. Польовій, 32 в с. Теклівка Кам»янець Подільського району.

Випискою по особовому рахунку № 5761 за період з 01.03.2008 року по 02.04.2012 року на ім»я ОСОБА_2, виписками з рахунків № ПТ01209 від 04.06.2008 року, № ПТ01519 від 20.10.2008 року, № ПТ01450 від 01.10.2008 року, № ПТ01459 від 01.10.2008 року, № ПТ01446 від 23.09.2008 року, витратної накладної № КПФК02183 від 15.05.2008 року, заказ № 00082 від 25.09.2008 року, квитанції до прибуткового ордеру № 00343, 00347 від 06.06.2008 року та 20.06.2008 року оформлених на ім.»я ОСОБА_1 підтверджуються обставини щодо придбання товарів та послуг, пов»язаних з будівництвом спірного будинковолодіння.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 11.02.2013 року визнано незаконним рішення виконавчого комітету Орининської сільської ради ОСОБА_3»янець-Подільського району № 50.8 від 21 жовтня 2011 року про надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на оформлення права власності на будинковолодіння по вул. Польовій, 32 в с. Теклівка Камянець-Подільського району та скасовано видане на підставі нього 08 листопада 2011 року свідоцтво про право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нерухоме майно - домоволодіння по вул. Польовій, 32 в с. Теклівка Камянець-Подільського району

Згідно інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна № 19985138 від 03.04.2014 року та № 21253652 від 05.05.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 16 в книзі 1 є запис про реєстрацію спірного домоволодіння на праві спільної часткової власності по 1/2 за кожним.

Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 977892 від 03.07.2007 року за ОСОБА_2 на підставі рішення Орининської сільської ради № 4 від 04 червня 1993 року визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1909 га в с.Теклівка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно висновку № 48Е-08/14 судової будівельно-технічної експертизи від 24.09.2014 року наведені варіанти розподілу житлового будинку та земельної ділянки.

Інших варіантів розподілу житлового будинку та земельної ділянки, які б відповідали вимогам ДБН та забезпечували б раціональність та економічну доцільність не існує, що підтверджується висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 49Е-01/15 від 26.01.2015 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд відступив від рівності часток при поділі спільного рухомого майна подружжя є безпідставними, адже як вбачається із матеріалів справи ухвалою ОСОБА_3»янець Подільського міськрайонного суду від 16.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно рухомого майна залишено без розгляду і позивачкою зазначена ухвала не оскаржувалася.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що судом безпідставно відмовлено у поділі автомобіля ЗАЗ - DAEWOO T13110 є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, адже позивачкою не надано як суду першої інстанції так і апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що спірний автомобіль придбано в період зареєстрованого шлюбу та за спільні кошти подружжя. Адже, як вбачається із матеріалів справи, автомобіль придбано ОСОБА_2 18.10.2005 року, а сторони зареєстрували шлюб 20.11.2005 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не зазначення в рішенні суду першої інстанції про необхідність знесення господарських будівель при визнанні її права на будівельні матеріали та обладнання, що використанні в процесі будівництва є безпідставними, адже покладення обов»язку на будь-яку сторону щодо знесення спірних господарських будівель в спорі про поділ спільного майна подружжя законодавством не передбачено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції вимоги ст. 121 ЦПК України є безпідставними, адже форма і зміст позовної заяви ОСОБА_1 відповідали вимогам закону, при подачі позову позивачкою сплачено 234,60 грн. судового збору і судом при постановленні ухвали від 20.03.2014 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Посилання апелянта ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судом невірно застосовано ст. 60 СК України в частині поділу земельної ділянки, яка є приватною власністю відповідача, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Адже, згідно ч.1ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 4 вказаної статті у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Тому суд, виділяючи позивачці 0,0954 га., що необхідна для будівництва та обслуговування належної їй ? частини будинку, не порушив права ОСОБА_2, оскільки цільове призначення земельної ділянки площею 0,1909га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції при оцінці висновку № 48Е-08/14 судової будівельно-технічної експертизи від 24.09.2014 року (в частині поділу земельної ділянки) порушено вимоги п.п. 6, 8 ст.53 ЦПК України, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже судовий експерт ОСОБА_5 при проведенні зазначеної експертизи не передоручав її проведення іншій особі, проводив відповідну експертизу на підставі кадастрової зйомки згідно державного акту та на підставі плану зовнішніх меж ділянки в масштабі 1:10000, що підтверджується показами експерта, даними в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо безпідставного приєднання до матеріалів справи як доказу ОСОБА_4 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 199855138 від 03.04.2014 року є такими, що не заслуговують на увагу, адже за клопотанням позивачки в судовому засіданні 22.04.2014 року судом витребувано зазначену інформацію.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України дано оцінку Витягам з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 199855138 від 03.04.2014 року та № 21253652 від 05.05.2014 року, адже як встановлено в судому засіданні сторонами рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11.02.2013 року станом на час розгляду справи не виконано.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції невірно поділено господарський блок, колегія суддів вважає їх недоведеними, адже ОСОБА_2 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції в порушення вимог ч.1ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, що будівництво літньої кухні гаража з підвалом та прибудованим сараєм (літ.Б) здійснено за власні грошові кошти ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в тій частині, що судом першої інстанції дана неналежна оцінка доказам є безпідставними, адже судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України дано оцінку усім доказам, що надавалися сторонами та їх представниками і ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта з їх оцінкою.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що судом першої інстанції при поділі майна подружжя порушено рівність часток є такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до роз»яснень, що викладені в абзаці 2 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" зазначено, що якщо виділ частки технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Судом першої інстанції на виконання зазначених вимог стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість різниці часток при поділі спірного будинку.

Інші доводи апеляційних скарг апелянтів на законність рішення суду не впливають.

Колегія суддів, керуючись ст. ст. 303, 308, 313 315, 317, 319, 324 ЦПК України

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Справа: №22ц/792/844/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 48