АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2724/15 Справа № 209/6348/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багбая Є. Д. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

10 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Ремеза В.А., Свистунової О.В.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року по справі за поданням Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року заявник звернувся до суду з даним поданням посилаючись на те, що боржник ОСОБА_6 має невиконані зобов'язання покладені на нього судовим рішенням, що є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон, в зв'язку з чим державний виконавець просив суд обмежити боржника у праві виїзду за межі України до повного виконання своїх зобов'язань.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ посилається на порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової ухвали про задоволення подання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу місцевого суду скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що заявником суду надано копію виконавчого листа №2-1455, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 22.07.2003 року, про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини його доходів, щомісяця із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до повноліття дитини, на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 24 червня 2003 року (а.с.2).

До подання також додано довідку про наявність у ОСОБА_6 заборгованості за аліментами у розмірі 56166,03 грн. (а.с.1 зворот).

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини, не перевірив факту відкриття виконавчого провадження, не встановив наявність доказів щодо ухилення боржника від виконання рішення, не з"ясував місце проживання та реєстрації боржника, не дослідив оригінал чи завірену копію виконавчого провадження.

Крім того, колегія приймає до уваги доводи апелянта про неповідомлення ВДВС про слухання справи місцевим судом.

Матеріали справи не містять письмових доказів направлення заявнику повідомлення про слухання справи 14.11.2014 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевим судом порушено порядок розгляду подання державного виконавця, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді