Справа № 450/3552/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/3698/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

встановила:

в грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_4, зареєстрований 01 серпня 2001 року міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Пустомити, актовий запис № 54, залишити за нею після розлучення прізвище «ОСОБА_2» та стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 250 грн. щомісячно, на кожну дитину досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року вищевказаний позов задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 01 серпня 2001 року міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Пустомити, актовий запис № 54.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4, залишено за ОСОБА_2 прізвище «ОСОБА_2».

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 643 (шістсот сорок три) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 18 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

При реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦСу стягнути державне мито з ОСОБА_4

Рішення суду оскаржив відповідач, просить його змінити в частині стягнення аліментів й ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно на кожну дитину, посилаючись на те, що таке рішення є незаконним, ухваленим з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано його матеріальне становище, оскільки він працює на Львівському локомотиворемонтному заводі, проте його заробіток є невеликим, відтак сума аліментів, яка визначена судом в твердій грошовій сумі, буде значно більшою від половини заробітної плати. Одночасно, апелянт вказує, що районним судом при проголошенні короткого тексту рішення було вирішено стягнути з нього на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., однак вже в повному тексті рішення зазначеного пункту немає.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на заперечення апеляційної скарги, проаналізувавши обставини та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі, у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які фактично проживають разом з позивачкою у Республіці Греція.

Згідно зі ст. 180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК).

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом та просила стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, посилаючись на те, що такий офіційно не працює.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 643 грн. щомісячно на кожну дитину виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 проживає окремо від своїх дітей, тобто не поєднаний з ними спільним побутом, а відповідно до ст. 180 СК України, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а доказів матеріального забезпечення дітей суду не представлено.

Однак повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Встановлено, що в суді першої інстанції відповідач заперечував вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів на дітей та розмір таких.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі районний суд не зазначив обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а позивачка на задоволення своїх вимог посилалась лише на те, що відповідач офіційно не працює, а відтак має нерегулярний дохід.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює на Львівському локомотиворемонтному заводі на посаді слюсаря ремонтника 6-го розряду, що підтверджується трудовою книжкою та трудовим договором (а.с. 20-24). Має стабільний заробіток, що стверджується довідкою про доходи (а.с. 26).

Відтак зазначені обставини спростовують доводи позивачки на обґрунтування своїх вимог щодо стягнення аліментів на дітей у твердій грошовій сумі, а обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, судом не наведено.

Відтак, колегія суддів, перевіряючи доводи позивача та висновки районного суду щодо підстав задоволення вимог позивача, приходить до висновку, що висновки суду суперечать нормам матеріального права, а підстави для задоволення вимог, на які посилалась позивач щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені вимог, що не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду про стягнення аліментів на дітей.

Щодо тверджень апелянта про те, що районним судом при проголошенні короткого тексту рішення було вирішено про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., однак вже в повному тексті рішення зазначеного пункту немає, то, як вбачається з матеріалів справи, при проголошенні короткого тексту оскаржуваного рішення було вирішено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Однак, при виготовленні повного тексту даного рішення Пустомитівським районним судом Львівської області було допущено описку в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦПК суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Відтак, таку помилку районного суду може бути усунено шляхом виправлення описки.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені цих вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.