Категорія 32 Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області, третя особа - публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання травми на підприємстві 31 січня 2004 року, та просив відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 609 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області (далі Фонд соціального страхування) на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., витрат на правову допомогу 60,90 грн., а всього 10 060,90 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Фонд соціального страхування просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що внаслідок зміни законодавства правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування немає; вимоги про відшкодування моральної шкоди повинні буди задоволені публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК ім.Ілліча»).

Позивач ОСОБА_1 та його представник про час і місце розгляду справи повідомлені, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Фонду соціального страхування Гузенка Р.О., який просив задовольнити апеляційну скаргу, заперечення представника ПАТ «ММК ім.Ілліча» Романенка А.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 серпня 1997 року по 01 грудня 2010 року працював на підприємстві ПАТ «ММК ім.Ілліча». 31 січня 2004 року з позивачем, який на той час працював токарем, на робочому місці стався нещасний випадок. Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 02 лютого 2004 року, встановлено, що нещасний випадок, який стався 31 січня 2004 року на ПАТ «ММК ім.Ілліча» з токарем ОСОБА_1, пов'язаний з виробництвом. Внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач отримав важку травму руки.

Згідно довідки Міжрайонної травматологічної МСЕК м. Маріуполя від 15 вересня 2004 року, ОСОБА_1 було оглянуто і встановлено 70% втрати працездатності, другу групу інвалідності до 01 жовтня 2005 року. Пізніше, довідкою Міжрайонної травматологічної МСЕК м. Маріуполя від 26 вересня 2005 року, позивачу безстроково встановлено третю групу інвалідності та 50% втрати працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок нещасного випадку, позивач переніс моральні та фізичні страждання, оскільки через настання негативних наслідків для здоров'я суттєво змінився його життєвий уклад, а тому, з урахуванням глибини моральних страждань та 50% ступеня втрати працездатності, визначив до відшкодування моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

З висновками суду не можна не погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно ст.9 «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі Закон, в редакції, що діяв на час нещасного випадку).

Згідно зі ст.ст.1,21,28,34 Закону, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків, зобов'язаний у встановленому законодавством порядку відшкодувати грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

З урахуванням обставин справи та норм матеріального права, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1, у зв'язку з втратою здоров'я, яке сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві в 2004 році, має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування як страховика, від травми, що виникла внаслідок професійної діяльності застрахованого, а тому, суд першої інстанції постановив правильне рішення про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги Фонду соціального страхування про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, з посиланням на Закони України про Державний бюджет на 2006-2008 роки, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у ОСОБА_1 в 2004 році - до набрання чинності цими законами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не надав доказів про заподіяння йому моральної шкоди колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, в позовній заяві до суду ОСОБА_1 зазначив, що у зв'язку з отриманням травми він повинен багато часу приділяти підтриманню свого здоров'я, існуючий біль обмежує його можливості активно спілкування з родиною, порушені його нормальні життєві зв'язки, виникла необхідність додаткових зусиль для організації подальшого життя. Всі ці обставини були враховані судом першої інстанції для визначення обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та розміру відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що наведені позивачем обґрунтування заподіяної йому моральної шкоди відповідають обставинам справи та узгоджуються з роз'ясненнями, викладеним в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немай¬нового характеру внаслідок моральних чи фізичних страж¬дань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна школа може полягати, зокрема, у порушенні права влас¬ності, у порушенні нормаль¬них життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Саме ці обставини наведені ОСОБА_1 в позовній заяві та були підставою для часткового задоволення позову судом.

Визначений розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості.

Посилання заявника на ту обставину, що позивачем пропущено строк позовної давності, є безпідставними та не ґрунтуються на законі, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, тобто і на вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні роз'яснення містяться і в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (в редакції 2003 року) передбачено, що матеріальне забезпечення виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком у розмірі, встановленому на час настання страхового випадку.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду стало завдання позивачу моральної шкоди у зв'язку з травмою, яку він отримав під час виконання своїх трудових обов'язків у 2004 році.

Вказані моральні страждання були підтверджені у 2004 році висновком МСЕК від 15 вересня 2004 року.

Оскільки правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди є триваючими і продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, то до пред'явленого ОСОБА_1 позову слід застосовувати правила цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про те, що Фонд соціального страхування виплатив позивачу одноразову допомогу та щомісяця виплачує страхове відшкодування, висновків суду не спростовують і не є підставою для скасування рішення з відмовою ОСОБА_1 у позові про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм Законів України «Про охорону праці» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідає вимогам ст.ст.10,60,212,213 ЦПК України і підстав для його скасування немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.А. Попова

Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.