У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Кобеляцькому районі Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Кобеляцькому районі Полтавської області моральну шкоду у розмірі 15 350 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Верховної Ради України від 23 грудня 2010 року його було звільнено у відставку з посади судді Кобеляцького районного суду Полтавської області.

31 січня 2011 року він отримав рішення Управління Пенсійного фонду України в Кобеляцькому районі Полтавської області від 24 січня 2011 року про відмову в призначенні щомісячного грошового утримання.

Після звернення до адміністративного суду та відновлення порушеного права на щомісячне грошове утримання у судовому порядку, 26 квітня 2011 року відповідач призначив йому довічне щомісячне грошове утримання в розмірі 4 138 грн 05 коп.

У лютому, липні, вересні, грудні 2012 року, а також лютому та грудні 2013 року він звертався до відповідача із заявами про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі відповідних довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України про суддівську винагороду. Рішеннями Управління Пенсійного фонду України в Кобеляцькому районі Полтавської області від 17 лютого 2012 року, 6 липня 2012 року та 12 вересня 2012 року, 28 грудня 2012 року, 20 лютого 2013 року, 20 грудня 2013 року йому відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.

Постановами Козельщинського районного суду Полтавської області визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Кобеляцькому районі Полтавської області щодо відмови ОСОБА_3 в перерахунку щомісячного грошового утримання та неодноразово зобов'язано здійснити такий перерахунок із урахуванням наданих ним довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання.

Незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, розмір якої, із урахуванням свого стану здоров'я, він оцінює у 15 350 грн.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 8 квітня 2014 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Кобеляцькому районі Полтавської області та з 18 січня 2011 року отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У зв'язку із зміною розміру суддівської винагороди, 10 лютого 2012 року, 2 липня 2012 року, 11 вересня 2012 року, 27 грудня 2012 року, 19 лютого 2014 року ОСОБА_3 звертався до Управління Пенсійного фонду України у Кобеляцькому районі Полтавської області із заявами про перерахунок щомісячного грошового утримання. У задоволенні зазначених заяв відмовлено у зв'язку з відсутністю у нього права на такий перерахунок.

Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області області від 18 квітня 2011 року визнано протиправним рішення комісії з призначення (перерахунку) пенсії Управлінні Пенсійного фонду України у Кобеляцькому районі Полтавської області від 24 січня 2011 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_3 щомісячного довічного утримання у зв'язку з відсутністю необхідного стажу.

Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області області від 5 березня 2013 року визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України у Кобеляцькому районі Полтавської області від 28 грудня 2012 року про відмову у перерахунку грошового утримання за період із 1 жовтня 2012 року до 1 грудня 2012 року.

Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області області від 20 травня 2013 року визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України у Кобеляцькому районі Полтавської області щодо відмови ОСОБА_3 у перерахунку грошового утримання станом на 01 січня 2013 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та стягуючи з Управління Пенсійного фонду України у Кобеляцькому районі Полтавської області на його користь відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що діями відповідача, які визнано протиправними у судовому порядку, позивачу завдано моральних страждань, та визначив їх розмір у 10 000 грн.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд з огляду на підстави позову, положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» зазначив про безпідставність завдання позивачу моральної шкоди.

Із висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Підставами позову, які відповідно до вимог ст. ст. 31, 214 ЦПК суд не може змінити за власною ініціативою, є не саме по собі посилання на певну норму закону, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За змістом ст. 214 ЦПК України обов'язком суду є визначення норми права, що підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами.

Як убачається із матеріалів справи, як на підставу позову ОСОБА_3 посилався на дії Управління Пенсійного фонду України у Кобеляцькому районі Полтавської області щодо не перерахунку розміру довічного грошового утримання судді, протиправність яких встановлена рішеннями судів. Такі дії призвели до порушення його життєвих планів, залишення без засобів до існування та погіршення стану здоров'я, що, на думку позивача, є підставою для відшкодування моральної шкоди.

З огляду на підстави позову ОСОБА_3 не можна погодитись із висновком апеляційного суду про те, що спір виник з приводу недоотриманого, на думку позивача, довічного грошового утримання.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України не встановив характер правовідносин між сторонами; не мотивував свого висновку про відмову в позові; не зазначив, чи були порушені права позивача, статтю закону, на підставі якої вирішено спір; не мотивував застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та не взяв до уваги таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завдання фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Водночас не можна погодитись і з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснено у п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Вирішуючи спір на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд першої інстанції також не встановив характер правовідносин між сторонами та норму закону, яка підлягає застосуванню до таких правовідносин; не з'ясував питання належного відповідача.

Суд першої інстанції не мотивував, якими доказами підтверджується завдання позивачу моральної шкоди; не взяв до уваги, що при визначенні моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 8 квітня 2014 року та рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник