У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Крим Петролеум Компані», треті особи: Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про припинення дій, примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив припинити дії товариства з обмеженою відповідальністю «Крим Петролеум Компані» (далі - ТОВ «Крим Петролеум Компані») яке порушує його право на отримання пенсійного нарахування за період вимушеного прогулу; припинити незаконні дії ТОВ «Крим Петролеум Компані», яке порушує його право на страховий стаж за період вимушеного прогулу; виплатити страхові внески відповідно до суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 182 092 грн з розноскою вказаної суми помісячно з листопада 2009 року по травень 2011 року і внести до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України для нарахування пенсії; стягнути пенсійні видатки у розмірі 20 000 грн, що є його пенсійними втратами з грудня 2014 року по березень 2015 року за час затримки внесення коштів до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України для своєчасного нарахування пенсії; сплатити страхові внески відповідно до суми заробітку за жовтень 2009 року, квітень 2010 року, червень 2011 року, згідно з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2011 року; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 144 000 грн; ухвалити додаткове рішення про право на страховий стаж за період вимушеного прогулу і пенсійного нарахування з розноскою вказаної суми помісячно з листопада 2009 року по травень 2011 року і з внесенням до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України, для нарахування пенсії; зобов'язати ТОВ «Крим Петролеум Компані» сплатити страхові внески за час вимушеного прогулу з листопада 2009 року по травень 2011 року та здати помісячні персоніфіковані звіти в Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва за місцем реєстрації ТОВ «Крим Петролеум Компані», для своєчасного нарахування пенсії; стягнути пенсійних видатків в розмірі 24 000 грн, його пенсійні втрати з грудня 2014 року по травень 2015 року за час затримки внесення коштів до системи персоніфікованого обліку Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва.

Позов мотивовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Крим Петролеум Компані», проте був незаконно звільнений із займаної посади 19 жовтня 2009 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2011 року з ТОВ «Крим Петролеум Компані» на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вказане рішення суду перебуває на стадії виконання. З дня звільнення по травень 2011 року, тобто 19 місяців відповідач не виплатив йому заробітну плату, не видав трудову книжку, відмовився виконувати рішення суду щодо виплати вказаної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 182 092 грн з розноскою вказаної суми помісячно, а саме з листопада 2009 року по травень 2011 року і внести до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України для нарахування пенсії. Позивач посилався на те, що згідно довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про виплату йому заробітної плати з 2009-2011 років, у жовтні 2009 року його заробітна плата становила 25 237 грн 62 коп., а у квітні 2010 року 4 869 грн 40 коп., проте у відомостях про застраховану особу, зазначено, що його заробітна плата складала 10 035 грн, а інформація про заробітну плату у жовтні 2010 року відсутня. Вважає, що ТОВ «Крим Петролеум Компані» в такий спосіб порушує його право на пенсійний стаж та на отримання пенсійного забезпечення у розмірі, що відповідає його трудовому стажу та сплачених страхових внесків відповідно до його заробітної плати. Неможливість отримання належного йому пенсійного забезпечення стало причиною зміни способу його життя, що призвело до його моральних страждань. Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 1 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог позивача та з того, що питання щодо порядку виконання рішення суду від 10 травня 2011 року про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме щодо відрахування від заробітної плати, яка має бути стягнута на виконання рішення суду, як заробітна плата за час вимушеного прогулу, страхових внесків до пенсійного фонду, що буде підставою для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу ОСОБА_5 підлягає вирішенню на стадії виконання виконавчого документу, виданого на виконання зазначеного рішення суду, як і питання щодо його виконання.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками щодо необґрунтованості позовних вимог та виходив з того, що ТОВ «Крим Петролеум Компані» ще у 2011 році виконало всі умови додаткової угоди № 2 до трудового договору від 5 травня 2009 року та перерахувало необхідні обов'язкові платежі, що підтверджується наданими представником відповідача банківськими виписками за період 28 липня 2011 - 2 серпня 2011 року. Листом від 23 жовтня 2012 року ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» повідомив Генерального директора ТОВ «Крим Петролеум Компані» про зарахування коштів на картковий рахунок працівника ОСОБА_5 (спеціальний картковий рахунок НОМЕР_1) згідно з даними вказаними у зарплатній відомості №22 від 2 серпня 2011 року на суму 306000 грн, а також надано копію відомостей нарахування заробітної плати. Якби ТОВ «Крим Петролеум Компані» при здійсненні виплати заробітної плати не перерахувало б обов'язкові платежі в Пенсійний фонд, банк не прийняв би до виконання відомості про нарахування заробітної плати ОСОБА_5 та не перерахував би вказані кошти на картковий рахунок позивача.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 отримує пенсійне забезпечення та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва.

Згідно листа Управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 10 червня 2015 року, за матеріалами пенсійної справи ОСОБА_5 страховий стаж за період з листопада 2009 по травень 2011 року підтверджено внесками організації «Крим Петролеум Компані» лише за листопад 2009 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 про спонукання до вчинення певних дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з ТОВ «Крим Петролеум Компані» на користь ОСОБА_5 182 092 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5 000 грн. моральної шкоди.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що наказом від 19 жовтня 2009 року було розірвано трудовий договір ОСОБА_5 з ТОВ «Крим Петролеум Компані», позивача було звільнено з роботи з 20 жовтня 2009 року відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Наказом від 19 березня 2010року внесені зміни до цього наказу про розірвання трудового договору від 19 жовтня 2009 року в частині дати звільнення, яка змінена на 14 листопада 2009 року. Трудову книжку та наказ про звільнення ОСОБА_5 отримав у судовому засіданні 10 травня 2011 року.

Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 5 квітня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Крим Петролеум Компані» про зобов'язання припинити дії та стягнення моральної шкоди встановлено, що позивач з 5 травня 2009 року працював у ТОВ «Крим Петролеум Компані», а 28 липня 2011 року сторони уклали додаткову угоду №2 до трудового договору від 5 травня 2009 року про умови його розірвання та проведення розрахунків, з якої вбачається, що ТОВ «Крим Петролеум Компані» та ОСОБА_5 домовилися про припинення контракту за взаємною згодою з 31 липня 2011 року. На виконання цієї угоди відповідач видав позивачу дублікат трудової книжки з внесенням запису погодженої сторонами підстави звільнення за п. 1 ст.36 КЗпП України та сплатив 306 000 грн, шляхом перерахування їх на картковий рахунок ОСОБА_5 У суму зазначеної виплати увійшли грошові кошти присуджені за рішенням суду, компенсація за невикористану відпустку - 14 077,16 грн, середня зарплата за один місяць - 10 000 грн, додаткова сума - 96 684,75 грн. При цьому ОСОБА_5 засвідчив, що більше не існує ніяких заборгованостей ТОВ «Крим Петролеум Компані» перед ним.

В листі від 23 жовтня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я Генерального директора ТОВ «Крим Петролеум Компані» повідомляється, що банк зарахував грошові кошти на картковий рахунок працівника ОСОБА_5 (спеціальний картковий рахунок НОМЕР_1) згідно з даними вказаними у зарплатній відомості №22 від 02.08.2011 року на суму 306 000 грн, а також надано копію відомостей нарахування заробітної плати (а.с.45,46).

Згідно додаткової угоди № 2 до трудового договору від 5 травня 2009 року, роботодавець за власний рахунок сплачує усі податки, загальнообов'язкові збори, пов'язані з виплатою вищевказаної суми 306 000 грн.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ТОВ «Крим Петролеум Компані» ще у 2011 році виконало всі умови додаткової угоди № 2 до Трудового договору від 5 травня 2009 року та перерахувало необхідні обов'язкові платежі на підтвердження чого, представник відповідача надав банківські виписки за період 28 липня 2011 - 2 серпня 2011 року.

Разом з ти, судами належним чином не перевірено вказані банківські виписки та не перевірено факт перерахування, сплати страхових платежів, на відсутність оплати яких посилався позивач.

Не надано оцінки тим обставинам, що згідно листа Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 10 червня 2015 року, за матеріалами пенсійної справи ОСОБА_5 страховий стаж за період з листопада 2009 по травень 2011 року підтверджено внесками організації «Крим Петролеум Компані» лише за листопад 2009 року, тобто стаж складає 1 місяць (а.с.112).

При цьому, суди не перевірили доводів відповідача та його посилання на те, що ОСОБА_5 до Пенсійного фонду у Голосіївському районі м. Києва для нарахування пенсії подано не дублікат трудової книжки з новим записом та датою звільнення, а трудову книжку з записом про звільнення за прогул.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на порушення його права на страховий стаж за період вимушеного прогулу і право на отримання пенсійного нарахування за період вимушеного прогулу. Основною з вимог позивача до ТОВ «Крим Петролеум Компані» є сплата страхових внесків за час вимушеного прогулу та розноска вказаної суми помісячно до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Інформація про застраховану особу, яка підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, міститься в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр).

Джерелом формування Державного реєстру є відомості, що надходять від платників. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено внески, подаються роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року (далі - Закон 2464), яким визначається порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 7 цього Закону для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів) та інших осіб, які отримують заробітну плату (доход) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, якщо працівнику згідно рішення суду, нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул за періоди до 2011 року, після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», то такі суми відображаються в місяці нарахування.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. У випадках примусового виконання рішень суду щодо стягнення заробітної плати на користь працівника за час вимушеного прогулу державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання судового рішення у спосіб і в порядку, визначені виконавчим документом, а отже, і рішенням суду.

При цьому утримання податків, зборів та інших платежів із сум стягнутої заробітної плати працівника Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Із наведеного можна дійти висновку, що суми заробітної плати, стягнуті державною виконавчою службою за рішенням суду на користь працівника згідно з виконавчим листом, не є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, рішення судів як першої, так і апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають. У мотивувальних частинах ухвалених ними рішень не наведено даних про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, відсутні мотиви щодо оцінки доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності.

Суди не перевірили правових підстав заявленого позивачем позову та не встановили, чи були порушені, невизнані або оспорені його права, свободи чи інтереси та які саме, чи підлягають вони судовому захисту, обраним ним шляхом, чи відповідає цей спосіб змісту порушеного права, та яка норма матеріального права підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суди попередніх інстанцій не виконали вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надали мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко
судді І.М. Завгородня
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська