АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 210/5007/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц-774/219/К/15 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія - 27 (І) Суддя-доповідач - Остапенко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Митрофанової Л.В., Савіної Г.О.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості .

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк"- Подолінний Роман Георгійович.

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ"ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2, як боржником, зобов'язань за укладеним кредитним договором № б/н від 04.09.2006 року внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31.05.2015 року становить 34 933, 98 грн., розмір якої позивач просив стягнути з відповідача, а також судовий збір в сумі 349, 34 грн..

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 листопада 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 1 149 грн. 10 коп. та судовий збір в сумі 11,49 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог посилаючись на порушення судом норм процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків обставинам справи.

Зокрема, судом не взято до уваги, п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого, якщо сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач письмової заяви про закриття карткового рахунку передбачених Умовами не надавав.

Крім того, судом не взято до уваги, що останній платіж було виконано відповідачем 30.06.2010 року в сумі 90 грн., 06.07.2010 року в сумі 75 грн., 17.06.2011 року в сумі 9, 10 грн., таким чином мало місце переривання перебігу строку позовної давності, а тому позовні вимоги пред'явлено в межах строку позовної давності.

В запереченнях представник відповідача ОСОБА_3 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.09.2006 року № б/н між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки 3 роки.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав в зв'язку з чим станом на 31.05.2013 року утворилась заборгованість в сумі 34933,98 грн., яка складається з: 8140,32 грн. - заборгованість за кредитом; 24653,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1639,71 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати в розмірі 349,34 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив з часткового виконання відповідачем зобов'язань з погашення кредиту, що свідчить про визнання ним свого боргу перед позивачем та переривання перебігу позовної давності, що перебуває за межами трирічного строку, що передував зверненню з позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства .

Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до Заяви ОСОБА_2 від 04.09.2006 р. щодо отримання вищезазначеної платіжної картки вказано строк її дії три роки, тобто кінцевий термін повернення грошів, позичених відповідачем, становить 4 вересня 2009 року.

Норми ст. 256 Цивільного кодексу України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до норм ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно зі ст.. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як убачається з Заяви ОСОБА_2 строк дії картки 3 роки, тобто кінцевий термін повернення кредитних грошів, становить 4 вересня 2009 року.Таким чином у позивача виникло право вимагати повернення кредитних коштів згідно умов договору 04.09.2009 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 17 липня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заяву про застосування строку позовної давності подано представником відповідача до суду першої інстанції.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого, договір автоматично лонгується на такий же термін, колегія суддів до уваги не бере з огляду на наступне.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки.

Зі змісту п. 5.4 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі "місяць".

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі (кінцевий строк повного погашення кредиту за договором) починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, який може продовжуватися, як це передбачено п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на такий же термін.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перебіг строку позовної давності щодо повернення кредитних коштів починається після настання кінцевого терміну повернення грошів і становить 04 вересня 2009 року, або кінцевого терміну дії платіжної картки, що визначається останнім днем місяця закінчення її дії - 30 вересня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванняім конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад, перепорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позов,мої давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що для переривання перебігу позовної давності особа повинна вчинити дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, в межах строку позовної давності, а не після її спливу.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі платежі, сплачені відповідачем 30.06.2010 року в сумі 90 грн., 06.07.2010 року в сумі 75 грн., 17.06.2011 року в сумі 9, 10 грн., свідчать лише про визнання певної частини (чи періодичного платежу) та не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1149,10 грн., в т.ч. сума поточної заборгованості за кредитом в межах позовної давності - 646,40 грн.; нараховані на поточну заборгованість за кредитом проценти - 159,30 грн.; проценти, нараховані на прострочену заборгованість, що перебуває в межах позовної давності - 43,40 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права не допустив порушень норм процесуального права які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк".

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 листопада 2014року року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)