Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права на проживання та користування квартирою; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 3 листопада 2014 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2000 року по 2007 рік з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу проживали у квартирі АДРЕСА_1. 18 січня 2013 року сторони повторно зареєстрували шлюб. У подальшому, зі згоди відповідача, як власника квартири, за вказаною адресою здійснив реєстрацію свого місця проживання. 12 квітня 2013року відповідач забрала у нього ключі від квартири, а рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2013 року шлюб між ними розірвано.

Вважав, що відповідач своїми діями неправомірно перешкоджає йому користуватися житловим приміщенням за місцем реєстрації та постійного проживання. Просив визнати за ним право на проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_5 надати ключі від цієї квартири для вільного доступу до неї.

У квітні 2014 року ОСОБА_5 також звернулася з позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. 18 січня 2013 року між нею та ОСОБА_4 повторно зареєстровано шлюб. 12 лютого 2013 року ОСОБА_4 зареєстровано в належній їй квартирі. 13 квітня 2013 року відповідач добровільно виселився із належної їй квартири та в подальшому не проживав там без поважних причин. 26 липня 2013 року шлюб між сторонами повторно розірвано. Оскільки ОСОБА_4 добровільно відмовляється знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, вона звернулася до суду.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 3 листопада 2014 року, відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заявленого позову.

Позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову та задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що ОСОБА_4, як член сім'ї власника житла, який не користувався без поважних причин житловим приміщенням понад рік, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим житлом.

Вирішуючи спір, суд вірно встановив правовідносини сторін, рішення суду відповідає вимогам ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 3 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова