Справа №483/2317/14-ц 13.01.2015 13.01.2015 13.01.2015
Провадження № 22ц-784/195/15 Головуючий у 1-й інстанції Чаус Л.В.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

13 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Локтіонової О.В.,

при секретарі Свіщуку О.В.,

за участю:

- представників відповідача Беспаленко І.М., Котової Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист»

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2014 року

за позовом

ОСОБА_4 до приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист»

про

поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до оздоровчого комплексу санаторного типу для дітей «Сонячний промінь» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що 27 червня 2014 року вона була прийнята на роботу до оздоровчого комплексу санаторного типу для дітей «Сонячний промінь» на посаду покоївки.

Через деякий час без її згоди та відповідного наказу її було переведено на посаду офіціантки в їдальню.

З цим переведенням змінився режим її роботи та навантаження, тому вона не змогла виконувати обов'язки офіціантки, про що повідомила керівництво і просила дати можливість продовжити працювати на посаді покоївки.

Отримавши відмову керівника, вимушена була 24 серпня 2014 року піти додому.

В цей же день відповідачем був виданий наказ № 81 про її звільнення з роботи за прогули без поважних причин.

Посилаючись на те, що її звільнення за прогули є незаконним, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати наказ незаконним, поновити її на роботі на посаді покоївки з 24 червня 2014 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2014 року оздоровчий комплекс санаторного типу для дітей «Сонячний промінь» замінено на належного відповідача - приватне Миколаївське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист».

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано наказ директора оздоровчого комплексу санаторного типу для дітей «Сонячний промінь» приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» від 24 серпня 2014 року № 81 про звільнення ОСОБА_4 з посади покоївки за п.4 ст. 40 КЗпП України незаконним.

Поновлено ОСОБА_4 на вказаній посаді з 24 серпня 2014 року.

Стягнуто з приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіям «Миколаївтурист» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 серпня 2014 року по 27 листопада 2014 року у розмірі 2 874 грн. 77 коп.

В задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі приватне Миколаївське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що оздоровчий комплекс санаторного типу для дітей «Сонячний промінь» є відокремленим підрозділом приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист».

Наказом директора оздоровчого комплексу санаторного типу для дітей «Сонячний промінь» № 57 від 27 червня 2014 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу на посаду покоївки.

02 серпня 2014 року директором оздоровчого комплексу санаторного типу для дітей «Сонячний промінь» видано наказ, яким посилаючись на виробничу необхідність в обов'язок покоївок включено функції та обов'язки офіціантів на строк до одного місяця (до 02 вересня 2014 року), з оплатою праці за виконану роботу з розрахунку не нижче середнього заробітку за виконання роботи покоївки.

У зв'язку з цим, наказом № 9 від 04 серпня 2014 року ОСОБА_4 була тимчасово переведена з 04 серпня 2014 року офіціантом в їдальню на строк до одного місяця зі звільненням від виконання основних обов'язків.

Як визнають сторони, фактично за вказівкою адміністрації ОСОБА_4 почала виконувати обов'язки офіціантки з 02 серпня 2014 року.

Відповідно до положень ст..33 КЗпП України, тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою.

Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров'я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей.

Суд першої інстанції встановивши, що позивачка згоду на переведення з посади покоївки на посаду офіціанта в їдальню, яка була обов'язковою, не надавала й не була ознайомлена з наказом № 9 від 04 серпня 2014 року, а підстави передбачені ч.2 ст.33 КЗпП України на переведення без її згоди були відсутні, дійшов обґрунтованого висновку, що таке переведення є порушенням трудових прав ОСОБА_4

Не погодившись з новими умовами праці у зв'язку із зміною їх істотних умов у бік погіршення, ОСОБА_4 відмовилась виконувати роботу офіціантки та 24 серпня 2014 року залишила роботу.

Згідно з наказом № 81 від 24 серпня 2014 року ОСОБА_4 звільнена з посади покоївки на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Невихід працівника на роботу в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

Оскільки відсутність позивачки на робочому місці 24 серпня 2014 року була обумовлена незаконним її переведенням на іншу роботу, тому невихід позивачки на роботу, в зв'язку з незаконним переведенням на іншу роботу, не можна вважати прогулом без поважних причин.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів про відсутність працівника на робочому місці 24 серпня 2014 року, а акт та доповідна записка про відсутність працівника на роботі ( а.с. 23,26) свідчить про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці 25 серпня 2014 року, тоді як наказ про звільнення позивачки був виданий 24 серпня 2014 року.

До того ж, в порушення ст..149 КЗпП України не було отримано від позивачки пояснень щодо з'ясування обставин невиходу на роботу. Акт, відповідно якого ОСОБА_4 відмовилась пояснити в письмовій формі свою відсутність на роботі, не може бути прийнятий до уваги, оскільки вказаний документ складений 25 серпня 2014 року, тобто після її звільнення (а.с.25).

За таких обставин, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, поновив позивачку в раніше займаній посаді та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги стосовно обґрунтування переведення позивачки на іншу роботу не ґрунтуються на законі.

Частина 2 ст.33 КЗпП України як виняток, допускає тимчасове переведення працівника на іншу роботу без його згоди лише для відвернення або ліквідації таких виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життєві умови людей.

Отже, тимчасове переведення може проводитись лише при наявності певної виробничої потреби, під якою розуміється необхідність виконання невідкладних робіт, яких не можна було передбачити заздалегідь.

Перемога підприємства у державному тендері є звичайна виробнича діяльність, яка була передбачена заздалегідь й не може вважатись невідкладною чи не передбачуваною ситуацією.

Доводи апеляційної скарги про те, що поновлення на роботі ОСОБА_4 не може бути проведено з огляду на те, що позивачка була працевлаштована на сезонну роботу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що позивачка була прийнята на роботу та працювала за строковим трудовим договором.

За наведених обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції невірно обчислив період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування вказаного наказу теж є безпідставними.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді