Справа № 461/3089/15 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/783/3944/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів- Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю представників позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду,

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 14616 грн. 00 коп. (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять грн. 00 коп.) заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року, 10 962 грн. 00 коп. (десять тисяч дев'ятсот шістдесят дві грн. 00 коп.) додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року, всього 25 578 грн. 00 коп. (двадцять п'ять тисяч п'ятсот сімдесят вісім грн. 00 коп.)

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 квітня 2015 року оскаржило Міністерство оборони України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню в частині стягнення виплати в розмірі 10 962 грн. 00 коп. з апелянта на користь позивача ОСОБА_4

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги заперечення на позов, в яких було чітко аргументовано та роз»яснино доводи щодо неправомірності позовних вимог позивача, оскільки такі є недоведеними останнім. Так, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним були використанні додаткові кошти на догляд.

Оскільки, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, позивач мав змогу надати всі докази, які б підтверджували його право на виплату відшкодувань додаткових витрат, викладених необхідністю стороннього догляду та докази того, що він поніс реальні матеріальні збитки в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати та інше.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині вимог, що стосуються стягнення з Міністрества оборони України на користь позивача ОСОБА_4 відшкодування витрат в розмірі 10962 грн. 00 коп. викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Судом встановлено, що 27 липня 2002 року під час проведення авіаційно-спортивного свята на аеродромі спільного базування «Львів» (Скнилів) відбулося падіння військового літака СУ-27 УБ №42 Військово-повітряних сил України, який належав Міністерству оборони України, у чому вироком військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23 червня 2005 року, залишеним без змін у цій частині ухвалою Військової судової колегії Верховного Суду України від 02 березня 2006 року, встановлено вину посадових осіб Міністерства оборони України (а.с.7).

Позивача ОСОБА_4 визнано потерпілим у кримінальній справі про обвинувачення військових службових осіб Військово-Повітряних Збройних Сил України по Скнилівський трагедії. Внаслідок катастрофи літака СУ-27 позивачу спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком медичної експертизи №150 від 28 грудня 2007 року позивач отримав черепно-мозкову травму у виді забою головного мозку важкого ступеня з крововиливами в речовину та під оболонку головного мозку з переважним ураженням лівої його половини, перелом правої ключиці. У зв'язку з наслідками вказаної перенесеної важкої черепно-мозкової травми стійка втрата працездатності ОСОБА_4 складає 100% безстроково (а.с.12-14). Дані травми нанесені позивачу в результаті катастрофи військового літака Су-27 УБ на Скнилівському летовищі 27 липня 2002 року.

Відповідно до висновків МСЕК, а саме:

- витягу з акту серії ЛВА-1 №134481 від 28 лютого 2004 року, ОСОБА_4 встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, у діагнозі МСЕК зазначено, що захворювання є наслідком травми 2002 року, отриманої при аварії військового літака (Скнилівська авіакатастрофа);

- довідки серії ЛВА-1 №188551 від 14 травня 2004 року, після повторного переогляду позивачеві встановлена ІІ група інвалідності;

- довідки серії ЛВА-1 №290854 від 06 червня 2006 року, ОСОБА_4 встановлена І група інвалідності, у висновку вказано, що позивач потребує постійного стороннього догляду та допомоги (а.с.15).

Потреби позивача у постійному сторонньому догляді та його нездатність до самообслуговування підтверджуються також висновками лікарської комісії Львівського міського психоневрологічного диспансеру № 160 від 08 липня 2005 року та № 170 від 09 червня 2006 року (а.с.16).

Вищевикладені обставини отримання ОСОБА_4 травм, що стали причиною втрати працездатності, встановлювалися рішеннями Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2008 року, 23 липня 2009 року, 29 вересня 2010 року, 16 травня 2011 року, 10 квітня 2012 року, 28 травня 2013 року, 30 квітня 2014 року, а відтак згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивачу було завдано шкоду каліцтвом, він визнаний інвалідом 1 групи, а відтак має право на відшкодування заробітку(доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності та на час ушкодження здоров'я не працював, втрачений заробіток слід нарахувати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у сумі 14616 грн. 00 коп. за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року. Також підлягають відшкодуванню за цей період додаткові витрати, викликані необхідністю стороннього догляду у сумі 10 962 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Галицького районного суду м.Львова від 10 квітня 2015 року відсутні.

Ухвалою Апеляційної суду Львівської області від 08 травня 2015 року, відповідно до змісту ст. 82 ЦПК України відстрочено Міністерству оборони України сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Таким чином, з Міністерства оборони України підлягають стягненню в користь держави судовий збір в сумі 255 грн. 78 коп. ( двісті п»ятдесят п»ять грн. 78 коп.) за подання позову до суду першої інстанції та в сумі 127 грн. 89 коп. (сто двадцять сім грн. 89 коп.) за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 82, 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п. 1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Міністерства оборони України в користь держави судовий збір в сумі 255 грн. 78 коп. (двісті п»ятдесят п»ять грн. 78 коп.) за подання позову до суду першої інстанції та в сумі 127 грн. 89 коп. (сто двадцять сім грн. 89 коп.) за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.