Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 2 Доповідач Микитюк О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Гансецької І.А.,

Товянської О.В.

при секретарі Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4) про визнання майна особистою приватною власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 лютого 2015 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати її особистою власністю збудовані під час шлюбу з відповідачем сарай і гараж по АДРЕСА_1, а також придбаний під час шлюбу автомобіль Mitsubishi L 300, 1988 року випуску. В обґрунтування позову зазначила, що вказане майно набуте за її особисті кошти.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 12 лютого 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що вона довела факт надбання спірного майна за кошти, які отримала в якості позики від ОСОБА_5

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч. ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Встановлено, що з 1987 року по 12.08.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі договорів дарування від 05.04.2002року вони є співвласниками ? частині житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0675га (.с.7,8). 25.03.2004 року виконавчим комітетом Житомирської міської ради прийнято рішення від №156 про оформлення гаража літер „Д", сараю літер „Е" загальними зовнішніми розмірами 12,6кв.м. та 4,82кв.м. на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на власників частини домоволодіння ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.10).

Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що гараж літер „Д", сарай літер „Е" збудовані за нею за особисті кошти. Крім того, відповідно до ст.ст.181, 186 ЦК України господарські споруди є приналежністю до головної речі - житлового будинку і слідують за нею, вони не є самостійним об'єктом права власності.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові в цій частині.

У 1997 році сторони придбали автомобіль Mitsubishi L 300, 1988 року випуску, який з 15.07.1997 року був зареєстрований за ОСОБА_3, а з 23.12.2000 року по 01.09.2011 року - за ОСОБА_2.(а.с.110). З 02.09.2011 року автомобіль зареєстрований за ОСОБА_4

Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона у 2000 році за особисті кошти купила автомобіль у ОСОБА_3 З урахуванням цього, а також тієї обставини, що є чинною реєстрація автомобіля за ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_2 у позові про визнання права власності на автомобіль.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Залишити без змін рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 лютого 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Судді: