Справа № 487/8254/14-ц
Провадження № 2/487/1916/15
РІШЕННЯ

Іменем України

05.06.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Агєєвої Л.І.

при секретарі Ткаченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської Ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька у період з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року до країни ОСОБА_4 з лікувально-оздоровчою метою, мотивуючи тим, що відповідач є батьком її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 19.08.2011 року їх шлюб з ОСОБА_2 було розірвано. З квітня 2014 року відповідач самоусунувся від спілкування з сином та його виховання. Дитина страждає на психічний розлад внаслідок раннього органічного ураження головного мозку зі зниженням пізнавальних здібностей, моторна алалія, синдром аутизму, та потребує відновної терапії 2-3 рази на рік.

Матір позивачки ОСОБА_5, постійно з 2002 року проживає однією родиною з громадянином ОСОБА_4 в м.Ровіго та має постійний вид на проживання у цій країні, тому позивачка має можливість виїхати до ОСОБА_4 з метою проведення дитині відновної терапії та необхідних додаткових медичних обстежень, а також здійснення його оздоровлення в морській кліматичній зоні. Однак відсутність згоди батька на виїзд сина, яку той безпідставно не надає, перешкоджає їй у цьому, тим самим порушуються права дитини, що і стало підставою для її звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги уточнили і остаточно просили надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України, без згоди батька ОСОБА_2, до республіки ОСОБА_4 з метою здійснення лікування та оздоровлення на період з 20 червня 2015 року по 20 вересня 2015 року дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження 1-ФП № 111590, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 23.09.2009 року), у супроводі матері ОСОБА_1 (паспорт серії ЕР 342844,виданий Центральним РВ ММУ МВС України в Миколаївській області 27 березня 2009 року).

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила позов задовольнити виходячи з інтересів дитини.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного:

Сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 27.09.2009 року по 19.08.2011 року.

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження І-ФП №111590, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 23 вересня 2009 року).

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом. Відповідно до медичного висновку від 21.10.2013 року, йому встановлено діагноз - психічний розлад внаслідок раннього органічного ураження головного мозку зі зниженням пізнавальних здібностей, моторна алалія, синдром аутизму.

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №118 від 25.09.2013 року ОСОБА_3 потребує відновної терапії 2-3 рази на рік.

У судовому засіданні також встановлено, що матір позивачки ОСОБА_5 постійно з 2002 року проживає у Італійській Республіці м.Ровіго, та позивач має можливість організувати виїзд дитини до вказаної країни, для здійснення відновної терапії та необхідних додаткових медичних обстежень, а також здійснення оздоровлення дитини, однак відсутність згоди батька дитини на виїзд неповнолітнього за кордон, перешкоджає у цьому.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Вимоги ч.З ст.313 ЦК України передбачають, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За загальними правилами, встановленими ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Законодавство також передбачає можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.

Таким чином, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового).

Встановлені судом фактичні обставини справи, свідчать про те, що відсутність дозволу батька дитини на виїзд за кордон, суперечить інтересам неповнолітнього ОСОБА_3, оскільки позбавляє його можливості здійснити лікування та оздоровлення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, при цьому, в даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому таке судове рішення право ОСОБА_2 на піклування, спілкування чи виховання сина ніяким чином не порушує і не обмежує.

При цьому суд, вважає за можливе захистити права дитини, шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд його з України без згоди батька, до Республіки ОСОБА_4 з метою здійснення лікування та оздоровлення у період з 20.06.2015 року по 20.09.2015 року.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України, без згоди батька ОСОБА_2, до республіки ОСОБА_4 з метою здійснення лікування та оздоровлення на період з 20 червня 2015 року по 20 вересня 2015 року дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження 1-ФП № 111590, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 23.09.2009 року), у супроводі матері ОСОБА_1 (паспорт серії ЕР 342844,виданий Центральним РВ ММУ МВС України в Миколаївській області 27 березня 2009 року) зобов,язавши її повернути дитину в Україну після терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні.

Рішення набуває законної сили протягом 10 днів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через місцевий суд в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Агєєва Л.І.