Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Максимчук З.М., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають вимогам закону.

Вважає висновки суду необґрунтованими з підстав неврахування судом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в контексті якої банк мав право на дострокове повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів в разі прострочення повернення чергової частини кредиту.

Зазначає, що банком дотримано вимоги п. п. 5.2.1., 5.2.2. кредитного договору, однак судом не взято до уваги наявність письмового листа-вимоги від 30 січня 2014 року яким відповідача повідомлено про повне дострокове повернення кредиту.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач безпідставно вимагав дострокове повернення кредитних коштів, оскільки в порушення вимог п. п. 5.2.вказаного договору не надіслав таку вимогу-повідомлення відповідачу та не врахував, що термін повернення кредиту встановлено 27 лютого 2017 року. Крім того, суд вказав, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження простроченої заборгованості.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестають діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № R08, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27 % річних на строк до 27 лютого 2017 року.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих зобов'язань, утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 87 033,00 грн. з них: 48 776,47 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 9 051,62 грн. - відсотки за користування кредитом; 10 140,00 грн. - комісійна винагорода; 19 064,91 грн. - пеня.

Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором наданим позивачем, який відповідачем не оспорювався (а. с. 5, 6), а тому може вважатися належним доказом по справі.

30 січня 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» з дотриманням вимог п. 5.2.2. кредитного договору надіслав ОСОБА_1 лист-вимогу про дострокове повернення кредиту за 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення. Вказану вимогу відповідачка отримала, що підтверджується даними поштового відправлення (а.с. 53).

15 квітня 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» пред'явлено позов про стягнення заборгованості, що є також рівноцінним способом повідомлення відповідача про вимогу дострокового повернення спірних кредитних коштів в межах визначених кредитним договором строку.

Підстав для зменшення розміру неустойки на підставі ч.3 ст.551 ЦК Укураїни відсутні.

Таким чином, позовна заява обґрунтована і підлягає до задоволення відповідно до ст.ст. 526, 527, 1048, 1049, 1050 ЦК України шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст. ст. 526, 599, 1048, 1049, 1050 ЦК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість в сумі 87 033,00 грн., з них: 48 776,47 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 9 051,62 грн. - відсотки за користування кредитом; 10 140,00 грн. - комісійна винагорода; 19 064,91 грн. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» 1305,50 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді: