№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2279/15
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача - Андруха О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 6 листопада 2014 року про забезпечення позову у справі за позовом Публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними.

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на поточному (на вимогу) рахунку відповідача ОСОБА_5 відкритому в ПАТ «Старокиївський банк» на виконання умов договору банківського рахунку від 16 квітня 2014 року № 7579. Також просив заборонити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_5 в ПАТ «Старокиївський банк».

Свою заяву обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки після виплати готівкових коштів ОСОБА_5, остання зможе ними розпорядитися на власний розсуд і без будь-яких обмежень, а компенсувати шкоду нанесену Державі в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб , буде фактично не можливо.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 6 листопада 2014 року задоволено заяву уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіни Л.О. про забезпечення позову Тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними.

Накладено арешт на грошові кошти в розмірі 198 000 грн. на рахунку ОСОБА_5 на виконання умов договору банківського рахунку від 16 квітня 2014 року № 7579, укладеного між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк».

Заборонено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вказаним вкладом ОСОБА_5

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права без врахування фактичних обставин справи. В скарзі зазначив, що суд першої інстанції не врахував те, що грошові кошти на рахунку, на який позивач просить накласти арешт, знаходяться у розпорядженні самого позивача. Крім того, суд не звернув увагу на правовий стан вкладу відповідача ОСОБА_5 - її вклад є недоступним в розумінні Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», а тому, саме прохання у задоволенні клопотання про забезпечення позову суперечить правовим підставам для визнання стану знаходження рахунку ОСОБА_5 таким, який може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Також зазначив, що заборона Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_5 оскаржуваною ухвалою є прямим порушенням ч. 6 ст. 152 ЦПК України.

В судове засідання не з'явилися відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_4, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача Андрух О.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, обраний спосіб забезпечення є співмірним з заявленими позовними вимогами і забезпечить належне виконання судового рішення у разі його задоволення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірного дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунку ОСОБА_5

Разом з тим, прийняте судом рішення про заборону Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_5 суперечить нормам процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України, ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Так відповідно до ч. 6 ст. 152 ЦПК України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії тимчасовому адміністратору, ліквідатору банку або Національному банку України при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №50 від 17.06.2014 року, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 року №365 «Про внесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», було вирішено розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Частиною 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Таким чином, вжиті на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2014 року заходи забезпечення позову у виді заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вказаним вкладом ОСОБА_5 суперечать ч. 6 ст. 152 ЦПК України і підлягають скасуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_5 з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ПАТ «Старокиївський банк» про забезпечення позову в цій частині.

Згідно п. 2, ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенню було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 6 листопада 2014 року - скасувати в частині заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вказаним вкладом ОСОБА_5 і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: