Справа № 2-65/12
Провадження № 2/752/2043/15
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2015 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів , -

встановив :

В січні 2010 р. Позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 17 січня 2005 року ,укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Раніше, в квітні 2007 р., Позивач ОСОБА_2, звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, наданих у позику.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 03.06.2014 р. по справі № 760-26449-13-ц, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, наданих у позику, передано для розгляду по суті до Голосіївського районного суду м. Києва, за підсудністю.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.08.2014 р. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, яка перебуває в провадженні судді Голосіївського районного суду м. Києва, та присвоєно справі реєстраційний номер № 2 - 65/12 (провадження номер 2/752/18/13).

В подальшому, в лютому 2015 р., стороною Позивача ОСОБА_1 було подано заяву про зміну позовних вимог. З урахуванням змінених позовних вимог, Позивач ОСОБА_1 просив про встановлення нікчемності правочину - Договору безпроцентної позики грошей від 17.01.2005 р., укладеного між ОСОБА_2та ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що про існування Договору безпроцентної позики грошей від 17 січня 2005 року, укладеного між ОСОБА_1та ОСОБА_2 він дізнався лише після того, як ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1, отриманих за вказаним Договором. ОСОБА_1 вказав, що згаданий Договір ним ніколи не укладався та не підписувався, та на його думку є підробленим, оскільки його - ОСОБА_1 станом на дату укладення договору позики не тільки не було в межах митної території України, більше того він навіть мав інше прізвище - "ОСОБА_3".

В судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги та просила суд: постановити рішення, яким встановити нікчемність правочину - Договору безпроцентної позики грошей від 17.01.2005 р. укладеного між ОСОБА_2та ОСОБА_1, відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, судові витрати покласти на ОСОБА_2.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за позовом про стягнення грошових коштів, мотивовані наявністю у нього Договору безпроцентної позики грошей від 17.01.2005 р., відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність грошові кошти у сумі 2652250 грн. 00 коп., що за курсом НБУ на день підписання позики, було еквівалентно 500 000 доларів США 00 центів, зі строком повернення до 17.01.2006 р., та відсутністю виконання ОСОБА_1 вимог за вказаним договором, станом на дату звернення ОСОБА_2 з позову до Солом'янського районного суду м. Києва.

Доказів звернення до ОСОБА_1 з досудовою вимогою про повернення коштів за вказаним договором ОСОБА_2 не надано .

ОСОБА_2до судо повторно не з»явився . Судом про дату судового розгляду повідомлений належним чином у встановлений законом порядок.

Суд, заслухавши пояснення представника Сторони Позивача ОСОБА_1, заслухавши пояснення свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов ОСОБА_1до ОСОБА_2про встановлення нікчемності правочину - Договору безпроцентної позики грошей від 17.01.2005 р. укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, підлягає задоволенню у повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 28 ЦК України - фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» - реєстрація народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміни прізвища, імені та по батькові провадиться органами реєстрації актів громадянського стану в книгах спеціального зразка, які є єдиними доказами засвідчених у них фактів.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що станом на 17 січня 2005 р. ОСОБА_1 носив прізвище - "ОСОБА_3" та з 14 січня 2005 р. по 18 січня 2005 р. знаходився за межами території України, а саме на території Російської Федерації.

В паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_3 стоять відмітки про виїзд з України через пункт перетину кордону Велика Писарівка і в'їзд до РФ через пункт перетину кордону Гайворон 14.01.05 р. та виїзд з РФ через пункт перетину кордону Троєбортноє і в'їзд до України через пункт перетину кордону Бачівськ 18.01.05 р.

Вказані обставини стверджуються :

копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_3, з відміткою яка підтверджує, що станом на 17.01.05 р. - ОСОБА_3 у період з 14 по 18 січня 2005 року знаходився на території Російської Федерації;

копію листа окремого відділу обробки даних центральної підсистеми інтегрованої інформаційно-телекомунікаційної системи «ГАРТ» Державної прикордонної служби України за № 0.253-1277/0/15-09 від 15.09.09 р., згідно якого ОСОБА_3 проходив перевірку паспортних документів 18.01.05 р. о 10:49 під час здійснення прикордонного контролю на пункті переходу «Бачівськ» при в'їзді до України на транспортному засобі;

копію свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові НОМЕР_1

Тому, суд приходить до висновку, що оскільки станом на 17.01.2005 р. прізвище ОСОБА_1 відповідно до закону було - ОСОБА_3, то враховуючи положення ст. 28 ЦК України, він не міг набувати права і обов'язки та здійснювати їх, в тому числі і укладати правочини під прізвищем ОСОБА_1.

Отже, укладені ОСОБА_3 під іншим прізвищем договори відносяться до правочинів, недійсність яких встановлена законом (нікчемних правочинів).

Також судом встановлено, що вказані вище висновки, знаходять своє відображення в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2013 р., яка була винесена в ході перегляду рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26.01.2010 р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2013 р. Зокрема, колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було встановлено, що - «Судами не перевірено доводів відповідача, що станом на 17.01.2005 р. прізвище «ОСОБА_1» відповідно до закону було «ОСОБА_3» і згідно ст. 28 ЦК України він не міг набувати прав та обов'язків і здійснювати їх, в тому числі укладати правочини під прізвищем «ОСОБА_1». Укладені «ОСОБА_3» під іншим прізвищем договори відносяться до правочинів, недійсність яких встановлена законом (нікчемних правочинів)». Згідно положень ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ст. 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ч. 1 ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи зі змісту цієї статті обов'язковою умовою договору позики є волевиявлення сторін і фактична передача грошових коштів або речей, тобто вчинення фактичних дій.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд також приймає до уваги, що в процесі судового розгляду стороною Позивача ОСОБА_1 було заявлено, що жодних грошових коштів від ОСОБА_2 він не отримав не тільки за вказаним договором, а й взагалі. Та ніколи не домовлявся з ОСОБА_2 про укладення договору позики, тобто не виявляв волевиявлення на укладення договору позики, вказані твердження не були спростовані ОСОБА_2

Отже, з аналізу вище вказаних норм та оцінки судом доводів Позивача ОСОБА_1 (підтверджених матеріалами справи) суд приходить до висновку про нікчемність Договору безпроцентної позики грошей від 17.01.2005 р.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи положення вказаної статті ЦПК України, суд приймає до уваги пояснення сторони Позивача ОСОБА_1, яка неодноразово заявляла та наполягала в письмових поясненнях, що так як ОСОБА_1 не укладав вказаний договір позики з ОСОБА_2, то для його складання без відома ОСОБА_1 Відповідач - ОСОБА_2 міг використати один з чистих аркушів паперу, який ОСОБА_1 залишав йому в період спільної діяльності в ТОВ «Брусилівський маслозавод» в період з 2003 - 2005 роки. Також, як вказує представник позивача ОСОБА_1, з візуального огляду ксерокопії договору позики, вбачається, що підпис ОСОБА_1 розташований по середині аркушу паперу, що свідчить про вчинення такого підпису на документі, який повинен підписуватися особою одноособово, до яких відносяться односторонні документи, як то податкові накладні, рахунки, листи, тощо а не на документі, в якому має вчинятися підпис ще однієї особи, до яких відносяться двох - або багатосторонні договори, зокрема, договір позики.

Вказані доводи, зокрема, сторона позивача ОСОБА_1 підтверджує - копією довідки відділу статистики у Брусилівському р-ні та копіями договорів купівлі-продажу комплексу приміщень та обладнання, долученими до матеріалів справи, як письмові докази, а також поясненнями свідка ОСОБА_5.

Так, допитаний як свідок за клопотанням представника Позивача ОСОБА_1, ОСОБА_5, показав суду, що перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_2 десь з початку 2000 років. Пізніше ОСОБА_2 познайомив його з ОСОБА_1 Також ОСОБА_5 повідомив суду, що йому було відомо про спільні бізнес інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно ТОВ «Брусилівський маслозавод», де ОСОБА_1 був директором, а також той факт, що ОСОБА_1, часто від'їжджаючи у відрядження, користуючись довірительними відносинами з ОСОБА_2, залишав ОСОБА_2 аркуші папері зі своїм підписом для ведення господарської діяльності товариства.

Покази допитаного у судовому засіданні свідка є послідовними, такими, що не суперечать одне одному та мають значення для процесу доказування по даній справі. Підстави ставити під сумнів вказані покази свідка у суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Також, важливим аргументом для суду, при прийняття рішення по даній справі, є той факт, що в суду не було можливості оглянути оригінал Договору безпроцентної позики грошей від 17.01.2005 р., оскільки ОСОБА_2 ухилився від надання оригіналу вказаного документу, в тому числі й для проведення призначених експертиз.

З візуального огляду ксерокопії договору позики, оскільки оригінал договору ОСОБА_2 суду надано не було, вбачається, що підпис ОСОБА_1 розташований по середині аркушу паперу, крім того без ідентифікації його як підпису «ОСОБА_1» в реквізитах Договору, а підпис «ОСОБА_2» розташовано ближче до лівого краю паперу.

В процесі розгляду справи сторона Позивача ОСОБА_1 скористалась своїм правом, відповідно до ст. 143 ЦПК України, щодо заявлення клопотання про призначення судово-технічної-експертизи по даній справі.

Так, в процесі вирішення питань до початку розгляду вказаної справи по суті, неодноразово призначалася відповіднасудово-технічна експертиза. Експертиза призначалася з метою встановлення обставин даної справи, зокрема, обставин та часу виготовлення оскаржуваного Договору позики, яким друкарським засобом виготовлено Договір та ін.

Востаннє така експертиза була призначена Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2014 р.

Проте, через ухилення ОСОБА_2 у надані оригіналу Договору позики від 17.01.2005 р. для проведення експертизи відповідно до даної Ухвали, експертиза проведена не була, що також свідчить про наявність побоювання зі сторони ОСОБА_2 розкриття певних обставин виготовлення договору, тобто пряме його ухилення від проведення експертизи.

Відповідно до положень ч.1 ст. 146 ЦПК України - «У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні».

Виходячи з вище викладеного та керуючись положеннями ч. 1 ст. 146 ЦПК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2, ухиляється від проведення експертизи, а отже має побоювання, що експертизою може бути встановлено факт, зокрема, виготовлення фрагменту Договору позики від 17.01.2005 року у різний час, встановлення послідовності виконання фрагментів договору (підписів сторін, друкованого тексту, тощо), можливе виготовлення друкованого тексту договору та нанесення підпису в різний час, тощо.

Оскільки, суд приймає рішення, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), то для суду досить важливим є той факт, що Сторона Позивача ОСОБА_1 неодноразово оплачувала проведення експертизи, а відповідач ОСОБА_2 неодноразово ухилявся від надання для проведення експертизи оригіналу досліджуваного документу - Договору безпроцентної позики грошей від 17.01.2005 р.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В той же час ОСОБА_2 жодним доказом не спростував зазначені доводи сторони Позивача ОСОБА_1, які були встановлені судом та підтверджені матеріалами справи, тоді як, ще Ухвалою від 09.02.2010 р. відповідачеві по справі ОСОБА_2 було запропоновано подати заперечення проти позову ОСОБА_1 з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.

Згідно з положеннями абзацу 2 ст. 5 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - «Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому».

Враховуючи положення ч. 2 ст. 16 ЦК України, якими передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів та положення абзацу 2 ст. 5 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд також приходить до висновку, що стороною Позивача ОСОБА_1 вірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, внаслідок встановлення судом того факту, що договір безпроцентної позики грошей від 17.01.2005 р. має бути припиненим, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про необхідність задоволення вимог Позивача ОСОБА_1

Одночасно ,суд, за наведеного вище вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без задоволення .

У відповідності до вимог ст..88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 понесені ОСОБА_1 судові витрати по сплату судового збору .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 28, 202, 203, 215, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10,11, 57-61, 143, 146, 212-215, ЦПК України, положеннями Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану», положеннями Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

Вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину - задовольнити .

Встановити нікчемність правочину - Договору безпроцентної позики грошей від 17 січня 2005 року . укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплату судового збору в розмірі 37,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Суддя :