Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/36/16-ц Головуючий у 1-й інст. Нейло В. М.
Категорія 19 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Ваш Авто про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Ваш Авто на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14 вересня 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Ваш Авто було укладено договір фінансового лізингу № 000141 про купівлю міні-трактора „Донг Фенг 244 4х4. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що при укладенні договору працівники ТОВ „Лізингова компанія „Ваш Авто переконували його у потребі терміново сплатити перший платіж та підписати договір, оскільки закінчується термін дії акції і залишився лише один трактор. У звязку із закінченням робочого дня його поспішно направили до банку сплатити кошти у розмірі 34 тис. грн., які він вважав авансовим платежем у розмірі 50% вартості трактора. У цей час працівниками було оформлено договір, а тому, коли він приніс квитанцію про оплату, вони уже чекали його на виході, оскільки закінчувався робочий час, а тому він не мав змоги ознайомитися з вказаним договором. Вказує, що спірний договір укладено відповідачем без відповідної ліцензії, нотаріально не посвідчено та на несправедливих умовах, що суперечить принципу добросовісності та призводить до дисбалансу його прав та обовязків як споживача. Посилаючись на викладені обставини та те, що при укладенні договору його було введено в оману щодо обставин, що мають істотне значення : сплачені ним 34 000,00 грн. виявилися адміністративним платежем, а не частиною вартості міні-трактора, як запевняв представник лізингової компанії, не співрозмірний сумі за виконану послугу, яка фактично полягала лише у виготовленні стандартної форми договору, та не повертається у разі розірвання договору, а також те, що укладений договір фінансового лізингу не відповідає вимогам закону, позивач просив визнати вказаний договір недійсним та стягнути з ТОВ „Лізингова компанія „Ваш Авто сплачений адміністративний платіж у розмірі 34 000,00 грн, а також судові витрати.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 14 вересня 2015 року № 000141, укладений між ТОВ „ЛК „Ваш Авто та ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ „ЛК „Ваш Авто на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за договором фінансового лізингу у розмірі 34 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ „Лізингова компанія „Ваш Авто просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що дії лізингової компанії з приводу укладення вказаного договору є законними, оскільки ТОВ „Лізингова компанія „Ваш Авто не є фінансовою установою і фінансові послуги надає згідно довідки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Звертає увагу, що позивач вільно уклав правочин, погодився на всі його умови та сплатив передбачений договором адміністративний платіж з відповідним призначенням. Таким чином вважає, що сторони при укладенні правочину взяли на себе певні зобовязання і погодили, що у разі односторонньої відмови лізингоодержувача від договору, лізингодавець адміністративний платіж та частину сплаченого авансового платежу не повертає, що зараховується як штраф за дострокове припинення цивільно-правового договору, що передбачено п. 12.1 Договору. Окрім того вказує, що не існує норми, яка б встановлювала обовязковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу незалежно від того якого виду майно передається у лізинг та кому саме, оскільки фінансовий лізинг повністю регулюється спеціальними законами.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що укладений 14.09.2015 року договір фінансового лізингу, містить несправедливі умови, що дають право визнати вказаний договір недійсним. Суд дійшов висновку, що договір є недійсним і з підстав ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачем здійснювалась нечесна підприємницька діяльність, внаслідок якої позивач був введений в оману під час пропонування послуг з реалізації трактора, визначення ціни договору, а також спонукання позивача до прийняття швидкого рішення. У ТОВ „Лізингова компанія „Ваш Авто відсутня ліцензія на зайняття діяльністю пов'язаною з наданням фінансових послуг, а крім того договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений. Оскільки договір визнано недійсним, тому сплачена за договором сума підлягає поверненню позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2015 року між ОСОБА_1, та представником ТОВ „Лізингова компанія „Ваш Авто укладено в простій письмовій формі договір фінансового лізингу №000141 , згідно умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати мінітрактор „Донг Фенг 504, тип КПП 18/4, привід 4х4 вартістю 14468,09 доларів США, що еквівалентно 340 000 грн., у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором /а.с.9-15/. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що договір фактично було укладено у м. Житомирі, проте у договорі вказано - м. Київ /а.с.9/.

Судом першої інстанції встановлено, що вказаний договір укладено після ознайомлення позивача з розміщеним у місцевій газеті «Ружинська земля» оголошенням із зазначенням номерів телефону „ Терміново продам трактор „ОСОБА_2 244,4 з навісним. Новий, на гарантії. Можлива виплата частинами /а.с.18/.

В день укладення договору 14.09.2015 року позивач на рахунок відповідача по квитанції №0..1 сплатив адміністративний платіж за договором фінансового лізингу №001141 в сумі 34 000грн. /а.с.16/.

Із зазначеної квитанції вбачається, що платіж було здійснено через Житомирське відділення Приватбанку у м. Житомирі по вул. Київській,77 14.09.2015 року о 18год.06хв., що підтверджує пояснення позивача про те, що договір було укладено в м. Житомирі, а не у м. Києві, як зазначено в договорі, та в кінці робочого дня, що узгоджується із поясненнями позивача щодо поспішності укладення договору як по причині закінчення акційного товару, за словами працівників відповідача, так і у звязку із закінченням робочого часу, що виключило можливість ознайомлення позивача з умовами договору та прийняття виваженого рішення.

Відповідач ні в запереченнях на позов, ні в апеляційній скарзі не спростував пояснень позивача, підтверджених поясненнями його дружини ОСОБА_3, допитаної як свідок, яка була присутня при укладенні договору, про те, що працівники відповідача дуже квапили з укладанням договору, пояснювали, що вартість трактора становить 68 000грн. і оплата здійснюється частинами, а саме 34 000грн. авансом у день підписання договору, а решта коштів в сумі 34 000грн. сплачується на складі після отримання мінітрактора або шляхом оформлення розстрочки.

Після ознайомлення з договором, позивач встановив, що вартість трактора була визначена не в сумі 68 000грн., як було повідомлено під час попередніх переговорів, а в сумі 14 468,09 доларів США, що було еквівалентно 340 000грн., а сплачена позивачем у день укладення договору сума 34 000грн. є адміністративним платежем, який при розірванні договору не повертається, а не авансовим платежем у рахунок вартості транспортного засобу. Окрім того, у договорі була зазначена інша модель трактора.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, а саме положення Цивільного Кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Закон України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що умови пункту 1.4 оспорюваного договору (про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець) суперечить вимогам ч.1 ст.808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця.

Окрім того в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції належно не мотивував свою позицію щодо несправедливості правочину є безпідставними, оскільки суд детально обгрунтував свої висновки відповідно до положень ч.2 ч.3 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів в контексті умов договору, які можуть бути визнані несправедливими.

Судом першої інстанції встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 14 вересня 2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях Цивільного Кодексу України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Пункт 12.1 ст.12 договору встановлює односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що складова першого лізингового платежу „адміністративний платіж виходить за межі переліку платежів, передбачених законом, зазначений платіж /34 000грн./ не є витратами лізингодавця, що безпосередньо повязаний з виконанням договору лізингу. Окрім того вказана умова договору порушує принцип добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обгрунтував співмірність розміру платежу за організацію договору, виконаній послузі, яка згідно ст.16 Закону України „Про фінансовий лізинг не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору.

Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 2, 4, 7 ч. З, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції також виходив з того що відповідач створив умови при яких позивач був реально позбавлений можливості оцінити інформацію, оскільки працівники квапили його прийняти рішення, посилаючись на обмеження кількості акційного товару, вказуючи, що залишився лише один трактор за зниженою ціною, вимогою термінової оплати першого платежу до підписання договору, пояснюючи при цьому, що зазначений платіж є авансом , що складає половину вартості трактора.

Вищезазначеним обставинам суд першої інстанції дав правильну оцінку та дійшов обгрунтованого висновку, що в діях відповідача є нечесна підприємницька діяльність, яка виразилась у створенні умов при яких позивач був позбавлений можливості виважено та обєктивно оцінити умови угоди.

Апеляційна скарга у цій частині заперечень не містить.

В апеляційній скарзі ТОВ „Лізингова компанія „Ваш Авто зазначає, що лізингова компанія за своїм правовим статусом не є фінансовою установою, вона не укладає зі споживачем договорів з надання фінансових послуг, не створює відповідних груп клієнтів та не здійснює акумулювання коштів клієнтів для подальшого розподілу та придбання товарів та розподілу його між учасниками груп, а тому для діяльності компанії не є необхідною наявність ліцензії.

Такі твердження є безпідставними.

Так, відповідно до п.4 ч.1 статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.1ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відтак, відсутність відповідного дозволу /ліцензії/ у відповідача, що фактично здійснює фінансові послуги щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, суперечить вимогам законодавства.

Наведений висновок викладено у правовій позиції постанови Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка згідно зі ст.306-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У наведеній правовій позиції міститься також висновок щодо необхідності нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Так, відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом першої інстанції встановлено, що договір фінансового лізингу від 14 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ „Лізингова компанія „Ваш Авто нотаріально посвідчено не було у звязку з чим суд також дійшов обгрунтованого висновку про визнання такої угоди недійсною.

За наведених підстав посилання в апеляційній скарзі на законність договору фінансового лізингу, укладеного у письмовій формі (без нотаріального посвідчення), є необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Ваш Авто відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді