Справа № 495/8789/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

05 січня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі - Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, а саме просить визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засілдання не з'явилася, надала до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, заперечень немає.

Третя особа, ОСОБА_3 надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, крім того згодна на проживання її сина ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_4 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 24 січня 2004 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2. Від шлюбу сторони мають двох млолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили.

Сторони проживають окремо, крім того донька ОСОБА_5 проживає із ОСОБА_2, а ОСОБА_4 проживає разом із позивачем за адресою АДРЕСА_1 в квартирі його матері ОСОБА_3.

Проживання доньки ОСОБА_4 із батьком обумовлено тим, що ОСОБА_1 має постійний та достатній заробіток, щоб забезпечувати ОСОБА_4 усім необхідним для нормального життя, розвитку, навчання та виховання.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач створює всі необхідні умови для виховання, розвитку та проживання доньки ОСОБА_4. За місцем роботи характеризується добре, має постійний заробіток, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає.

Так, відповідно до довідки Білгород-Дністровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ст. №3 Одеської області ОСОБА_1 дійсно займається вихованням дочки, ОСОБА_4, учениці 4-б класу. На протязі навчання дитини у початковій школі систематично приходив на батьківські збори, завжди хвилюється щодо навчання дочки, бере активну участь у житті класу. Допомагає вчителю у процесі навчання та виховання.

Відповідно до службової характеристики, позивач за час проходження служби в Державній прикордонній службі України зарекомендував себе відданим справі побудови державної незалежності і суверенітету України, добре фізично розвинутий, скромний та простий у спілкуванні, справедливий та відповідальний.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти визначення місця проживання доньки ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків.

Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, визначивши пріоритетом в даному спорі саме інтереси дитини, а також відносини, що склалися між батьками, врахувавши, що відповідач визнає позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини із батьком, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку як з правової позиції, так і з огляду на фактичні обставини даної справи вірним вирішенням спору буде задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: