АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/8879/13-ц 22-ц/774/19/К/15
Справа № 214/8879/13-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/19/К/15 інстанції - Ан О.В.
Категорія 5 (ІІІ) Доповідач - Соколан Н. О.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді Соколан Н. О.,

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.

при секретарі - Трофименко О. О.

за участю - позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 21 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Саксаганський районний відділ в м. Кривому Розі Головного управління Департаменту міграційної служби в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим помешканням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24", Саксаганський районний відділ в м. Кривому Розі Головного управління Департаменту міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що згідно договору купівлі-продажу від 07.08.1996 року є власниками квартири АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_6 У 2002 році ОСОБА_6 одружився з відповідачем ОСОБА_4, яка як член сім'ї вселилася та була зареєстрована в квартирі. Після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач з 25.05.2012р. припинила проживати та користуватися квартирою, добровільно виселилася, але з реєстрації до цього часу не знялася.

У грудні 2012 року ОСОБА_6 подарував належну йому 1/3 частину квартири своїм неповнолітнім дітям, кожному по 1/6 частині квартири.

Відповідач в квартирі не проживає, не користується нею, не виконує обов'язки по її утриманню, сплаті комунальних послуг, у зв'язку з чим позивачі просили визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1, зняти з реєстраційного обліку, та стягнути судові витрати по справі.

Не погоджуючись з первісним позовом ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічними позовними вимогами про визнання права користування спірною квартирою. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що у 2002 році відповідачі добровільно надали згоду на її реєстрацію та проживання в спірній квартирі, як дружині їх сина, яка стала постійним та єдиним місцем її проживання, і залишається по цей час.

Під тиском чоловіка та його батьків, після припинення фактичних шлюбних відносин та неприязнених стосунків з батьками чоловіка та з чоловіком, ОСОБА_4 разом із дітьми у травні 2012 року змушена була тимчасово переїхати до своїх родичів де і мешкає з ними по цей час.

Створюючи перешкоди у користуванні спірною квартирою її дітей, які є співвласниками цієї квартири та їй, як законному представнику неповнолітніх, відповідачі порушують законодавство, тому вона просила визнати на нею право користування квартирою АДРЕСА_1, та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Саксаганський районний відділ у м. Кривому Розі Головного Управління Департаменту міграційної служби у Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні власністю - визнання особи такою, що втратила право на користування житловим помешканням - задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користуванні власністю квартирою АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_4 такою, що втратила право на проживання в АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 229,40 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24", Саксаганський районний відділ у м. Кривому Розі Головного управління Департаменту міграційної служби у Дніпропетровській області, про визнання права користування житловим помешканням - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у позові позивачів з задоволенням зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд взяв до уваги, що позивачі за первісним позовом є власниками тільки 2/3 частини спірної квартири, а 1/3 частка квартири належить дітям відповідачки, тому позивачі діяли від імені всіх власників квартири, у тому числі і від імені дітей відповідачки, не маючи на це законних підстав, при цьому не приймаючи до уваги їх бажання та наміри відносно виселення їх матері, чим порушено право дітей, яке гарантовано їм Конституцією та законодавством. Позивачі ввели суд в оману щодо розірвання шлюбу між відповідачкою та їх сином, адже по теперішній час офіційно шлюб між ними не розірвано, і ніхто з них не бажає виступати ініціатором розірвання шлюбу. Не проживає відповідачка з дітьми у зазначеній квартирі саме з вини позивачів, адже вони їй перешкоджають у наданому їй праві на проживання, як члену сім"ї власників. Суд не врахував той факт, що в квартирі позивачів встановлені світло та водо - лічильники, тому сплачувати за послуги якими ОСОБА_4 не користувалася вона не повинна. Також позивачі не надали доказів того, що своєю реєстрацією в квартирі, відповідачка перешкоджає їм оформити документи на субсидію. Суд не врахував той факт, що позбавляючи відповідачку права користування житловим приміщенням та знаття її з реєстрації, вона буде позбавлена реєстрації в м. Кривому Розі, адже іншого житла вона не має, що створить низку проблем при влаштуванні її дітей в заклади освіти та дитячі лікарні, та що вона не проживає в спірній квартирі з поважних причин.

В запереченнях ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спору, судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 20 липня 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач ОСОБА_4 зареєстрована в спірній квартирі АДРЕСА_1 та за згоди власників проживала в ній.

На підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 07.08.1996 року придбали квартиру АДРЕСА_1 (а.с.15), кожному по 1/3 частині квартири, що передбачено договором про визначення часток від 24.09.2004 року (а.с.14). Згідно до договору дарування від 27.09.2004 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_6 1/3 частини вказаної квартири (а.с.11), який в свою чергу, на підставі договору дарування від 14.12.2012 р., подарував 2/3 частки квартири: 1/3 - ОСОБА_3, 1/6 - ОСОБА_7, та 1/6 ОСОБА_9 (а.с.10). Отже власниками квартир на тепер є позивачі у власності яких перебуває 1/3 частка квартири у кожного, малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у власності яких перебуває 1/6 частка квартири у кожного.

Задовольняючи позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим помешканням, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та тривалого не проживання відповідача в спірній кватирі без поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 пояснила, що відповідач, її невістка,не дбала про своїх дітей та чоловіка, не займалась домашнім побутом, у зв'язку з чим вона була вимушена неодноразово звертати її увагу на цю обставину.

Відповідач ОСОБА_4 дала пояснення суду апеляційної інстанції, що із-за сварок з позивачами, які негативно впливали на виховання неповнолітніх дітей, та через неприязні стосунки з ними, вона була вимушена залишити спірну квартиру та проживати з її дідусем та бабусею, які через ґвалт дітей ставлять їй до відому, що проживання з неповнолітніми їм не до вподоби.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На думку колегії суддів, ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми не проживає в спірній квартирі з поважних причин, оскільки після припинення шлюбних відносин між нею та чоловіком і його батьками виникли неприязні відносини, що стало підставою для того, що вона з дітьми вимушена була покинути спірну квартиру та йти проживати до своєї рідні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_4 не мешкає в спірній квартирі з поважних причин.

Доводи апелянта про те, що спірна квартира є постійним та єдиним місцем проживання відповідачки, яким і залишається по цей час, та у зв'язку з психологічним тиском з боку чоловіка та його батьків, у травні 2012 року, вона змушена була з дітьми тимчасово переїхати на проживання до своїх дідуся та бабусі, заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовані позивачами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим помешканням не доведені, на підставі пунктів 2,3 частини 1 статті 309 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання за позивачем ОСОБА_4 права користування спірним житловим приміщенням, то колегія суддів вважає, що відмова в позові про визнання її такою, що втратила право на користування житловим помешканням і є визнанням за позивачем по зустрічному позову права користування житловим приміщенням - спірною квартиру, тому він не підлягає задоволенню, а позовних вимог про вселення в спірну квартиру позивачем не поставлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в рішенні суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання права користування житловим приміщенням підлягає зміні мотивів відмови.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів. -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 21 липня 2014 року - в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2, ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, третя особа - Саксаганський районний відділ в м. Кривому Розі Головного управління Департаменту міграційної служби в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Змінити мотиви відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24", Саксаганський районний відділ в м. Кривому Розі Головного управління Департаменту міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання права користування житловим приміщенням.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: