Справа № 2-6549/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахування уточнення від 11.09.2015 року посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 681 від 17.09.2004 року було затверджено акт приймання частини житлового будинку № 54 по вул. Артема - квартир №2, №4, №6, гаража Е, яка була реконструйована на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 654 від 20.09.2002 року. Пунктом 2, 3 рішення № 681 від 17.09.2004 року відповідачем надано правомочності перепланування у квартирі АДРЕСА_1 Артема № 54, перебудові прибудови літ. А-3 та переобладнанню підвалу будинку А-1, частини будинку "Б-1".

Позивач вважає вказані рішення незаконними із слідуючих підстав. Співвласники домоволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_3 одержали в користування згідно договору дарування та договору купівлі-продажу лише долі домоволодіння без виділу в натурі нерухомого майна. Посадові особи виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті ради перевищили свої повноваження, так як документів, які свідчили б про майно, яке знаходиться в користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на момент оскаржуваних рішень не було. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної республіки Крим від 08.04.2008 року як судом касаційної інстанції, встановлено, що у сторін по даній справі відсутні документи, що підтверджують право власності чи право постійного користування земельною ділянкою під домоволодінням № 54 по вул. Артема в м. Дніпропетровську, не містять матеріали справи і доказів її оренди. ОСОБА_4 здійснено перебудову житлового будинку літ. "А-1", яка мала наслідком збільшення площі прибудови кв. №4 літ. "а-1" на 1,9 кв.м. за рахунок загального входу до підвалу під "А-1" та загороджено вікно кухні ОСОБА_1, в зв"язку з чим впродовж дня на кухні горить світло, змінився краєвид, з чим позивачка не згодна. Крім того, без її згоди в загальному підвалі під "А-1" ОСОБА_4 побудувала сауну та басейн, який був введений в експлуатацію відповідачем, таким чином порушені її права в користуванні загальним входом до підвалу та загальним підвалом під "А-1". Вказане фактично є самочинним будівництвом, оскільки здійснювалося на не відведеній для цього земельній ділянці.

Також, позивач у позові зазначає, що 17.05.1999 року між нею та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8, згідно якого у її власність відійшла 36/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в м. Дніпропетровськ, вул. Артема, буд.54, на земельній ділянці площею 963 кв.м. Отримавши майно, вона розпочала ним володіти та користуватися, в тому числі частиною загального підвалу та входом до нього. При цьому іншою частиною підвалу користувався ОСОБА_9 - мешканець квартири №4, ніяких суперечок з приводу прав власності та порядку користування підвалом між ними не виникало. У 2001 році ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_9 15/100 часток вказаного домоволодіння з відповідними частинами господарчих та побутових споруд. В подальшому вона не проводила виділ в натурі набутих нею часток домоволодіння. З технічного висновку фірми "Арчі", який в 2001 році замовляла ОСОБА_4, в розділі "перепланування" останнього вказано, що ОСОБА_4 здійснена розчистка та реконструкція існуючого підвального приміщення та позначені точні розмірі загального підвалу. Позивач зазначає, що з 1999 по 2001 роки ні вона, ні ОСОБА_9 не проводили жодних будівельних робіт в підвальному приміщенні. Як встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2012 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 року, спірний підвал, розташований під будинком А-1, є його складовою та не підлягає відокремленню у разі переходу права власності на будинок, що грунтується на приписах ст.ст. 177, 187 ЦК України. Тому вказаний спірний підвал, розташований під будинком "А-1", є об"єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та третіх осіб по даній справі. Відповідно, будь-які дії щодо нього, як то перенесення входу, засипання тощо здійснюються виключно за їх згодою, але вона такої згоди не надавала, оскільки в матеріалах справи відсутні докази протилежного.

Також позивач посилається у позові на те? що реконструкція квартири №2, квартири №6, точніше нове будівництво, було виконано з порушенням усіх будівельних норм і правил, замість фундаменту був покладений шлакоблок, стеля зроблена з б/у залізничних шпал, які просочені креозотом - шкідливою для здоров"я речовиною. Відповідач навмисно не брав до уваги, що ОСОБА_3 мав лише долі домоволодіння без виділу майна в користування. З аналогічних підстав самочинним будівництвом є і гараж літ. "Е", збудований ОСОБА_3 в 1985 році як сарай та добудований в 2001 році. Більше того, дозволяючи приймання його в експлуатацію, відповідач навмисно залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_3 закрив доступ до водяного та каналізаційних люків, які знаходяться у загальному користуванні співвласників домоволодіння згідно договору конкретного користування, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори 24.11.1976 року та згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.1985 року. Виносячи оскаржувані рішення, посадові особи відповідача навмисно не звернули на це увагу, хоча ще в 2003 році відповідач погоджувався з незаконністю дій подружжя ОСОБА_3, про що зазначено в листі № 13/40 від 14.02.2003 року.

Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати незаконними та скасувати в повному обсязі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 654 від 20.09.2002 року та № 681 від 17.09.2004 року.

В судовому засіданні позивач з представником, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримали.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову, посилаючись на його необгрунтованість.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вважала позовні вимоги необгрунтованими.

В судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка є представником ОСОБА_5, вважали позовні вимоги позивача необгрунтованими.

ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 125, 126 ЗК України в редакції від 01.01.2001 року право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформлюється договором? який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1, 2. ст. 376 ЦК України в редакції, що діяла на час винесення спірних рішень, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до положень ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Абз. 2 п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов"язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України - суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України - правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є співвласниками домоволодіння по вул. Артема, 54 в м. Дніпропетровська, щодо користування яким між ними тривалий час існують спори, які неодноразово розглядалися в судовому порядку.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2012 року, ухваленим у цивільній справі № 2-1968/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про визнання права власності, яке вступило в законну силу, встановлені наступні обставини, які в силу положень ст. 61 ЦК України не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

Вказаним рішенням суду встановлено, що на земельній ділянці 963 м2 в м. Дніпропетровську по вул. Артема, 54 розташоване домоволодіння, яке на теперішній час складається з жилого будинку під літ. "А-1" на дві квартири з підвалом, жилого будинку під літ. "Б-1" на чотири квартири, з надвірних господарських будівель гаражів під літ. "Е", "И", "К", "П", погребу з шийкою під літ. "В", сараю під літ. "З", побутових споруд навісу під літ. "Ж", огорожі, хвіртки та інших під №№ 1-4, 7-13, мостіння І-ІІ.

У будинку під літ. "А-1", жилою площею 94,3 м2, загальною площею 221,3 м2, шляхом прибудови і перебудови корисна площа збільшена у квартирі № 5 за рахунок добудови під літ. "А1-1", "а-1", "А2-1", "а1-1", "а2-1", "а3" та в квартирі № 4 за рахунок добудови під літ. "А3-1", сіней під літ. "а5" і переобладнаного підвалу. Протягом 2002 2004 років з дозволу виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради за рішенням № 654 від 20.09.2002 року відповідачі ОСОБА_5 власним коштом відповідно до ст. 152 ЖК УРСР виконали, серед іншого, перебудову підвалуАДРЕСА_2 у жилому будинку під літ. "А-1" і прибудову під літ. "А3-1", що прийняті до експлуатації згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 331 ЦК України за актом, затвердженим рішенням виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 681 від 17.09.2004 року.

Внаслідок перебудови збільшилася загальна площа трикімнатної квартири № 4 до 90,5 м2 за жилої площі 33,5 м2 з можливістю використання частини приміщень підвалу, загальною площею 43,6 м2, розташованих під квартирою № 4 і добудовою під літ. "А3-1", під кімнату відпочинку, сауну, душову, басейн, комору, корисна площа яких склала 32,9 м2. В свою чергу добудова під літ. "А3-1" споруджена на місці входу у підвал під літ. "а3" та приміщень коридору і комори квартири № 4 у добудові "а-1". Підвал нині розташований площею 17,1 м2 під добудовою під літ. "А3-1" та площею 54,3 м2, тобто розміром 8,03х6,76 м, під приміщеннями будинку під літ. "А-1" в квартирі № 4 і жилими кімнатами в квартирі № 5.

Вказане домоволодіння по вул. Артема, 54 в м. Дніпропетровську згідно з ст. 356 і п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України належить на праві спільної власності позивачу ОСОБА_1 у частці 36/100, відповідачам ОСОБА_5 у частці 15/100, ОСОБА_3 у частці 18/100, ОСОБА_2 у частці 21/100 і ОСОБА_6 у частці 10/100 без зміни розміру їх часток після виконаних будівельних робіт.

Свою частку у спільній власності позивач ОСОБА_1 купила, а ОСОБА_10 за ціною в 13 600 гривень продав згідно з ст.ст. 113, 224 ЦК УРСР на умовах укладеного ними договору купівлі-продажу, який 17.05.1999 в м. Дніпропетровську посвідчила приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 із записом у реєстрі під № 1020.

ОСОБА_5 свою частку у 2008 році отримав в дар від своєї матері ОСОБА_4, яку вона набула, прийнявши дар від ОСОБА_9 згідно з ст.ст. 113, 243 ЦК УРСР на умовах договору дарування від 10.01.2001, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 із записом у реєстрі під № 13, тоді як ОСОБА_9 успадкував цю частку у спільній власності після ОСОБА_12, про що 19.08.1998 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом.

Порядок користування квартирами будинків цього домоволодіння встановлений співвласниками в умовах нотаріально посвідченого договору конкретного користування від 24.11.1976 року відповідно до частки кожного з наступною зміною розміру часток за рішенням народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 20.05.1985 року, що згідно з ст.ст. 118, 119 ЦК УРСР був обовязковим для позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_4 на час придбання ними часток в спільній власності на це домоволодіння.

За встановленим порядком користування ОСОБА_4 відповідно до її частки 15/100 у праві власності надавалася в натурі квартира № 4 в жилому будинку під літ. "А-1", жилою площею 33,9 м2, 1/2 частина підвалу під будинком під літ. "А-1" і 1/2 частина входу до нього та споруди загального користування. За цим же порядком частці 36/100 у спільній власності відповідало надання ОСОБА_1 у володіння і користування в натурі квартир №№ 5, 7 в жилому будинку під літ. "А-1", жилою площею 60,1 м2, сараю під літ. "Г", погребу з шийкою під літ. "В", гаражу під літ. "П", вбиральні під літ. "Д", сараїв "М", "Н", "О", 1/2 частина підвалу під будинком під літ. "А-1" і 1/2 частини входу до нього та споруди загального користування.

Суд вважає, що вищезазначені рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 654 від 20.09.2002 року "Про дозвіл на проектування та реконструкцію частини жилого будинку у домоволодінні по вул. Артема, 54 гр. ОСОБА_4О." та рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради прийнято рішення № 681 від 17.09.2004 року "Про затвердження акта приймання частини жилого будинку у домоволодінні по вул. Артема, 54 гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4М." є незаконними та підлягають скасуванню з наступних підстав.

Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 654 від 20.09.2002 року "Про дозвіл на проектування та реконструкцію частини жилого будинку у домоволодінні по вул. Артема, 54 гр. ОСОБА_4О." дозволено ОСОБА_3 проектування та реконструкцію частини жилого будинку літ. "Б-1" (квартири №2 та №6) у домоволодінні по вул. Артема, №54 згідно з проектом, виконаним приватним підприємством "АРЧІ"; зобов"язано ОСОБА_3 до початку реконструкції замовити в проектній організації, яка має відповідну ліцензію, робочий проект реконструкції частини жилого будинку та погодити його в установленому порядку; одержати в міській інспекції державного архітектурно-будівельного контролю дозвіл на проведення будівельних робіт; після закінчення реконструкції жилого будинку замовити в міжміському бюро технічної інвентаризації виконання технічних обмірів закінченого будівництвом об"єкту та пред"явити його державній технічній комісії для введення до експлуатації.

17.09.2004 року виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради прийнято рішення № 681 "Про затвердження акта приймання частини жилого будинку у домоволодінні по вул. Артема, 54 гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4М."

Відповідно до п.1 рішення - затверджено за ОСОБА_3 акт приймання частини жилого будинку літ. "Б-1" у домоволодінні по вул. Артема, № 54, а саме: квартири №2 та квартири №6, та перебудованого з навісу гаража літ. "Е".

У відповідності до п.2 цього рішення вирішено вважати у жилому будинку літ. "Б-1" у домоволодінні по вул. Артема, 54: квартиру № 2 - двокімнатною, житловою площею 36,3 кв.м., загальною - 78,0 кв.м.; квартиру №6, яка складається з одного приміщення холу загальною площею 23,0 кв.м.

Пунктом 3 даного рішення надано правомочності переплануванню у квартирі АДРЕСА_3, перебудові прибудови літ. "А3-1" та переобладнанню підвалу під літ. "А-1" гр. ОСОБА_4 та вважати дану квартиру трикімнатною, житловою площею 33,5 кв.м., загальною - 80,9 кв.м., Акт приймання затвердити.

Також, п.4 даного рішення зобов"язано гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 звернутися в Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" для переоформлення та реєстрації свідоцтв про право приватної власності на відповідні частини домоволодіння по вул. Артема, № 54 згідно з даним рішенням та згідно з Цивільним Кодексом України ст.357 п. 4,5.

Разом з цим, судом встановлено, що співвласники домоволодіння по вул. Артема, 54 в м. Дніпропетровську ОСОБА_4 та ОСОБА_3 одержали в користування згідно договору дарування та договору купівлі-продажу лише долі домоволодіння без виділу в натурі нерухомого майна. Будь-які документи, які свідчили б про майно, яке знаходиться в користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на момент винесення оскаржуваних рішень відповідачу надано не було, що не спростовано в судовому засіданні.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної республіки Крим від 08.04.2008 року як судом касаційної інстанції, встановлено, що у сторін по даній справі відсутні документи, що підтверджують право власності чи право постійного користування земельною ділянкою під домоволодінням № 54 по вул. Артема в м. Дніпропетровську, що відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Не містять матеріали справи і доказів оренди земельної ділянки за вказаною адресою співвласниками домоволодіння.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 здійснено перебудову житлового будинку літ. "А-1", яка мала наслідком збільшення площі прибудови кв. №4 літ. "а-1" на 1,9 кв.м. за рахунок загального входу до підвалу під "А-1", чим було загорожено вікно кухні ОСОБА_1, в зв"язку з чим впродовж дня на кухні горить світло. Крім того, без згоди позивачки в загальному підвалі під "А-1" ОСОБА_4 побудувала сауну та басейн, який був введений в експлуатацію відповідачем згідно оскаржуваного рішення, таким чином порушені права позивача в користуванні загальним входом до підвалу та загальним підвалом під "А-1". Про вказане зазначене у вищевказаному рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2012 року, яким встановлено, що дві квартири були виділені позивачу ОСОБА_1 в користування в натурі як частина складної речі домоволодіння, що відповідно до ст. 112 ЦК УРСР належало на праві спільної власності кільком громадянам, і в окремий обєкт власності вони не виділялися, через що обєктом укладеного позивачем договору купівлі-продажу з відповідачем ОСОБА_10 стала визначена частка у спільній власності згідно з ч. 4 ст. 113 ЦК УРСР, а не окрема головна річ з її приналежністю. Даним рішенням встановлено, що підвал є складовою частиною жилого будинку, і згідно з ст. 131 ЦК УРСР не підлягав відокремленню на випадок переходу прав на такий будинок. З урахуванням наявного договору співвласників про конкретне користування, дійсно, в переліку речей, наведених в договорі купівлі-продажу частки у спільній власності серед тих, що мають надаватися в натурі в користування позивачу, був помилково пропущений підвал. Проте, підвал чи будь-яка його частина самостійним обєктом цивільних прав, так само за ст.ст. 177, 187 ЦК України, не визнається.

Даним рішенням суду від 05.12.2012 року також встановлено, що відповідачами ОСОБА_4 використовується спільний підвал в жилому будинку під літ. «А-1», що існував з 1947 року, в результаті чого після 01.01.2004 створений новий підвал, відмінний від використаного за площею, висотою і розташуванням, що вказує на переробку старого підвалу за визначенням ст. 332 ЦК України. Виконання ОСОБА_4 такого будівництва було здійснено без оформленої належним чином згоди позивача ОСОБА_1 за наявності обовязкового для них договору конкретного користування від 24.11.1976 року. Як зазначено вище? вказане рішенн суду вступило в законну силу і встановлені ним обставини в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи та підтверджують правомірність заявлених вимог позивачем про незаконність оскаржуваних нею рішень виконкому.

В обгрунтування позовних вимог у даній справі позивач також посилалася на те? що реконструкція квартири №2, квартири №6 в домоволодінні по вул. Артема?54 в м. Дніпропетровську була виконана з порушенням усіх будівельних норм і правил, що не спростовано відповідачем. При винесені оскаржуваного рішення про затвердження акту введення майна в експлуатації відповідачем не було враховано, що ОСОБА_3 мав у власності лише частки в домоволодінні без виділу майна в користування та того, що зазначеною добудовою ОСОБА_3 був закритий доступ до водяного та каналізаційних люків, які знаходяться у загальному користуванні співвласників домоволодіння згідно договору конкретного користування, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори 24.11.1976 року та згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.1985 року.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає такими? що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 654 від 20.09.2002 року "Про дозвіл на проектування та реконструкцію частини жилого будинку у домоволодінні по вул. Артема, 54 грн. ОСОБА_4О." та рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 681 від 17.09.2004 року "Про затвердження акта приймання частини жилого будинку у домоволодінні по вул. Артема, 54 грн. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4М.", оскільки цими рішеннями порушені права позивача як співвласника домоволодіння.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачені судовий збір у сумі 08 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 07 грн. 50 коп., а всього 16,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 654 від 20.09.2002 року "Про дозвіл на проектування та реконструкцію частини жилого будинку у домоволодінні по вул. Артема, 54 грн. ОСОБА_4О.".

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 681 від 17.09.2004 року "Про затвердження акта приймання частини жилого будинку у домоволодінні по вул. Артема, 54 грн. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4М.".

Стягнути з Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачені судовий збір у сумі 08 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 07 грн. 50 коп., а всього 16,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О. Кудрявцева