АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року по справі за позовом прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділенні Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма "Дніпроважбуд", ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімекс", ОСОБА_3 про визнання права державної власності та витребування майна із чужого володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділенні ФДМУ по Дніпропетровській області звернувся з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року у справі № 40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, позов Регіонального відділення ФДМУ задоволено частково, визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитків № 3,4,7,8,9,10 у м. Дніпропетровську; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року №114 в частині включення в уставний фонд ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" вказаних гуртожитків; визнано недійсним Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд", затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" зазначених гуртожитків; визнано право власності за державою в особі регіонального ФДМУ по Дніпропетровській області на вказані гуртожитки, підвал та прибудинкові споруди гуртожитку №3 та 2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку №4; вилучено із незаконного володіння ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" вказані гуртожитки. В іншій частині позову відмовлено. Позивач виходив з того, що у цьому судовому рішенні встановлені обставини недійсності правових підстав набуття ВАТ БМФ "Дніпроважбуд" права власності на вказані гуртожитки та того, що це майно підлягає поверненню у власність держави, а також посилається на те, що частина житлового фонду - гуртожитків, була відчужена третім особам, зокрема, ОСОБА_3 В подальшому відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.2004 року ОСОБА_3 продала ТОВ "Хімекс" дане приміщення 102 гуртожитку №4. На даний час частина зазначеного приміщення знаходяться у власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2006 року, укладеного між ними та ТОВ "Хімекс".

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд визнати право власності за державою в особі Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області на частину будівлі гуртожитку АДРЕСА_1, а саме: нежитлові приміщення, які складаються з: у літ. А-5 на І-му поверсі приміщення № 102 поз. 11-18-40 загальною площею 98,3 кв. м., ганок а4, загальному користуванні: ганки літ. а2, а3, а1 на І поверсі поз. І, ІІ, ІV, V,VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30; витребувати із володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області частину будівлі гуртожитку АДРЕСА_1, а саме: нежитлові приміщення, які складаються з: у літ. А-5 на І-му поверсі приміщення № 102 поз. 11-18-40 загальною площею 98,3 кв. м., ганок а4, загальному користуванні: ганки літ. а2, а3, а1 на І поверсі поз. І, ІІ, ІV, V,VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30; стягнути судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року у задоволенні позову позивачу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно КП "ДМБТІ" ДОР станом на 22 листопада 2012 року право власності на нежитлові приміщення в будівлі гуртожитку літ. А-5 на І поверсі прим. АДРЕСА_2, зареєстроване з 11 серпня 2006 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, задоволено частково позов Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області та визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитків №№7,8,9,10,3,4 у м. Дніпропетровську; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 №114 в частині включення в статутний фонд ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитків №№7,8,9,10,3,4 у м. Дніпропетровську; визнано недійсним Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту "Дніпроважбуд", затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року, в частині включення в уставний фонд ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитків №№7,8,9,10,3,4 у м. Дніпропетровську; визнано право власності за державою, в особі Регіонального відділення Фонду держмайна по Дніпропетровській області на гуртожитки №№ 7,8,9,10 у м. Дніпропетровську, та 2,4,5 поверхи ,прибудинкові споруди гуртожитку №4, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3; вилучено з незаконного володіння ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитки №7,8,9, 10 у м. Дніпропетровську, та 2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку №4, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3; припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку (додаткового) нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, затвердженого розпорядженням Облдержадміністрації від 05.08.1999 №372-р в частині включення в статутний фонд ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитків №№7,8,9,10 у м. Дніпропетровську, на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України; припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, виданим ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" згідно наказу Облдержадміністрації від 10.09.1999 №2-В "Про надання переліку нерухомого майна" в частині включення в статутний фонд ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитків №№ 3,4 у м. Дніпропетровську, на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України; вирішено питання про розподіл судових витрат; в іншій частині позову відмовлено.

Суд встановив, що право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за першим набувачем - ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" на підставі Наказу Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області за №12/62-3ВП від 01.10.1998 року та Переліку нерухомого майна, що передано у власність, підтверджено Наказом Управління майном області Дніпропетровської обласної Державної адміністрації №2-В від 10.09.1999 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у даній справі беруть участь особи, які брали участь у розгляді господарським судом справи № 40/287, а саме: Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській області, ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд", і стосовно яких господарським судом встановлені обставини з правомірності набуття права власності на спірний у даній справі гуртожиток (корпоратизації та приватизації), а тому це рішення суду має преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Відповідно до вищевказаної постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2010 року по справі №40/287 ОСОБА_2 не був стороною у справі та не брав участь у розгляді вказаної господарської справи.

Враховуючи положення Закону України №2163-ХІІ від 04.03.1992 "Про приватизацію державного майна" та Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 №412, суд встановив, що Регіональне відділення ФДМУ здійснювало лише продаж акцій ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд", створеного в процесі корпоратизації Дніпропетровською обласною державною адміністрацією, що вбачається з наказу регіонального відділення ФДМУ від 01 жовтня 1998 року № 12/62-ЗВП "Про завершення приватизації ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" доручено ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" здійснити видачу акцій (сертифікатів) покупцям.

Постановою Київського апеляційного Господарського суду від 02.03.2010 року визнано незаконним включення до Статутного фонду ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитку АДРЕСА_1.

За встановлених обставин підстава, за якої ВАТ "БМФ "Дніпроважбуд" набуло право власності на приміщення - частину будівлі гуртожитку літ А-5 на першому поверсі приміщення АДРЕСА_2, визнана недійсною, а вибуття спірного майна із володіння власника - держави в особі регіонального ФДМУ, відбулося поза волею власника.

Суд прийшов до висновку, що з огляду на укладені угоди, які були нотаріально посвідчені та зареєстровані у належних органах реєстрації речових прав на майно, з укладенням яких було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на спірну нерухомість, на те, що ці угоди ніким не оспорювались та недійсними визнані не були, а також на те, що на час укладення цих угод та посвідчення права власності ОСОБА_2 04 липня 2006 року - заборона відчуження цього майна була відсутня, спорів стосовно цього майна не було, і з позовом до господарського суду регіональне відділення ФДМУ звернулося вже після реєстрації цих угод, а відтак, суд дійшов висновку про добросовісність ОСОБА_4, як набувача спірного майна, недобросовісність ОСОБА_4 позивачем не доведена належними доказами, які б беззаперечно свідчили про це.

Виходячи із вищевикладеного, враховуючи клопотання представників відповідача щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності та приймаючи до уваги той факт, що ще в серпні 2009 року Регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання актів недійсними та визнання права власності на гуртожиток АДРЕСА_1 і Постановою Київського Апеляційного Господарського суду від 02.03.2010 року позов був задоволений частково, то за встановлених обставин, суд з урахуванням положень ст. 257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності, прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом неправомірно застосовано наслідки пропуску строку позовної давності, визначивши перебіг позовної давності від дати державної реєстрації спірного нерухомого майна, оскільки РВ ФДМУ по Дніпропетровській області як станом на 2006 рік так і на час внесення прокурором позову до суду мав визначені законом функції, до переліку яких не входила державна реєстрація прав на нерухоме майно, та вказаний державний орган не мав доступу до даних Реєстру прав на нерухоме майно, не можна прийняти до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Прокурор і РВ по Дніпропетровській області є державними органами влади і їх звернення до суду з даним позовом відбулося саме в інтересах Держави. І саме Державою - Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" № 1952-ІV від 01.07.2004 року, відповідно до ст. 2 якого, встановлено, що саме "державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідно запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень це Єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, суб'єктів речових прав, технічні характеристики об'єктів нерухомого майна, кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об'єктів нерухомого майна."

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону, орган державної реєстрації прав "…проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень…, забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом…".

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів встановила, що Держава, в інтересах якої і відбулося звернення до суду з даним позовом, ще 11.08.2006 р., тобто з моменту державної реєстрації ОСОБА_2 договору купівлі-продажу вказаного у позові майна, офіційно визнала і підтвердила факт виникнення у відповідача його безперечного, одноосібного права власності на вказане у позові нерухоме майно, а тому, якщо при цьому мало місце порушення прав Держави, відповідні державні органи мали можливість у визначений законом строк та спосіб звернутися з відповідним позовом до відповідача у межах трьохрічного строку, а саме не пізніше 11.08.2009 р. Натомість звернення за судовим захистом щодо спірного майна відбулося лише у березні 2013 року, що вказує на пропуск строку.

Таким чином, суд першої інстанції, за відповідною заявою ОСОБА_2, вірно застосував позовну давність у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, яка чітко встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги зводяться, в основному, до повторення обставин справи, викладених у позовній заяві і не спростовують правильність висновків суду 1 інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова