Ухвала

іменем україни

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Краш» про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Краш» (далі - ТОВ «Рекламне агентство «Краш»), мотивуючи вимоги тим, що з квітня 2002 року він працював у відповідача на різних посадах. 26 січня 2012 року він повідомив керівництво про своє бажання звільнитися за власним бажанням з посади заступника директора, у зв'язку з невиплатою заробітної плати. 11 грудня 2013 року він направив на адресу відповідача лист з проханням надіслати йому належним чином оформлену трудову книжку, оригінали дипломів про освіту, копію наказу про звільнення за власним бажанням та довідку про роботу в товаристві із зазначенням посади та розміру заробітної плати. 19 грудня 2013 року позивач повторно направив на адресу відповідача лист аналогічного змісту. Обидва листи залишені без відповіді, у зв'язку з чим він звернувся до державної інспекції України з питань праці з заявою про недодержання відповідачем вимог законодавства про працю. За результатами позапланової перевірки від 11 лютого 2014 року йому стало відомо, що він був звільнений із займаної посади за прогул без поважних причин, у зв'язку з відсутністю на роботі з 04 по 25 січня 2012 року. Зазначав, що протягом вказаного періоду перебував на робочому місці. Крім того, представники відповідача не зверталися до нього з проханням надати пояснення щодо відсутності на робочому місці. За січень 2012 року позивачу була нарахована заробітна плата. Посилаючись на те, що він був незаконно звільнений з роботи за прогули, оскільки керівництво товариства підробило внутрішню документацію, належні докази відсутності позивача на робочому місці відсутні, позивач просив скасувати наказ ТОВ «Рекламне агентство «Краш» від 26 січня 2012 року № 3 про звільнення його з посади заступника директора на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, змінити формулювання причин звільнення, визнати підставою звільнення із займаної посади п. 1 ст. 38 КЗпП України; зобов'язати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку, оригінал диплому про вищу освіту від 27 червня 1987 року № НОМЕР_2 та диплома про середньо-спеціальну освіту від 28 лютого 1978 року № НОМЕР_1, довідку про роботу в товаристві із зазначенням посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що з 01 квітня 2002 року ОСОБА_3 працював у ТОВ «Рекламне агентство «Краш», що підтверджується копією особової картки працівника (а. с. 37-38).

26 січня 2012 року на ім'я директора ТОВ «Рекламне агентство «Краш» ОСОБА_3 подано заяву, в якій він повідомив керівництво товариства, що підстави для подальшого виконання ним своїх трудових обов'язків заступника директора відсутні, оскільки йому не в повній мірі була виплачена заробітна плата за грудень 2011 року та січень 2012 року.

Наказом директора ТОВ «Рекламне агентство «Краш» від 26 січня 2012 року № 3 ОСОБА_3 звільнено з посади заступника директора з виробничої частини за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для прийняття такого наказу стали акти про відсутність позивача на роботі з 04 по 25 січня 2012 року, складені за підписами заступника директора, головного бухгалтера та інших працівників товариства та акт про відмову позивача надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі від 26 січня 2012 року (а. с. 38-52).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог законодавства. Також відсутні підстави для зобов'язання відповідача видати належно оформлену трудову книжку, оскільки таку позивачем було отримано, що підтверджується матеріалами справи.

Такі висновки судів відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач вчинив прогули без поважних причин, що підтверджується відповідними актами, та відмовився надавати пояснення своєї відсутності, у зв'язку з чим відповідач звільнив його з роботи.

Також, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що не можна вважати заявою про звільнення за власним бажанням заяву ОСОБА_3 про відсутність підстав виконувати покладені на нього обов'язки з огляду на невиплату йому заробітної плати, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для зміни формулювання причин звільнення.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик