Справа № 129/636/14-ц Провадження № 22-ц/772/650/2015Головуючий в суді першої інстанції Швидкий О. В.
Категорія 5 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Сопруна В. В., Марчук. В.С.,

при секретарі: Куленко О.В.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Носовецької сільської ради Гайсинського району, Приватного сільськогосподарського підприємства «Мрія» с. Косанове Гайсинського району, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, - про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року, -

встановила:

03.03.2014 року до Гайсинського районного суду Вінницької області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з даним позовом та уточнивши позовні вимоги, просили визнати за ними право власності за набувальною давністю в рівних частках по ? за кожним на квартиру №3 загальною з відповідними по господарчими будівлями та квартиру АДРЕСА_2

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові витрати залишено за сторонами.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просять зазначене рішення скасувати, та постановити нове рішення по суті позовних вимог: суд не обґрунтував чому він не прийняв визнання позову відповідачами та не взяв до уваги те. що й треті особи без самостійних вимог не заперечували проти задоволення позову. Відмовляючи в позові, суд зазначив, що в попереднього власника немає правовстановлюючих документів, а тому і заявлений позов не підлягає до задоволення, однак це не може бути перешкодою в задоволення позову про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю рішенням суду, оскільки саме рішення суду і буде підставою для реєстрації та отримання правовстановлюючих документів, про що й зазначено в Пленумі ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

В судовому засіданні ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, представники Носовецької сільської ради Гайсинського району, Приватного сільськогосподарського підприємства «Мрія» с. Косанове Гайсинського району, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких також зазначили, що подану апеляційну скаргу визнають та просять задовольнити позов ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позову виходив з того, що квартири, про які йдеться в позові, належали колишньому КСП «Косанове», в подальшому були передані ПСП «Мрія», в якого перебували на балансі до укладення простого письмового договору купівлі-продажу між ПСП «Мрія» та позивачами, правовстановлюючі документи на це житло відсутні, воно повинно було бути переданим в комунальну власність як об'єкт соціальної сфери.

Такий висновок суду є невірним, виходячи з наступного.

Судом в ході апеляційного розгляду встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

· До складу житлового будинку по АДРЕСА_2 входять квартира №3 загальною площею 49,90кв.м.,житловою площею 34,70кв.м, та квартира №5 загальною площею 44,10кв.м., житловою площею 34,60кв.м,

· Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі своїми дітьми : сином ОСОБА_9, 1995 року народження , донькою Тетяною, 1998 року народження і сином ОСОБА_10, 1998 року народження, з 1996 року проживають в АДРЕСА_2 що підтверджено довідкою про склад сім'ї (а.с.12), довідкою Носовецької сільської ради (а.с.11, 155),

· 31.05.2000 року ПСП «Мрія» в особі директора ОСОБА_11 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі уклали договір купівлі-продажу займаного ним житла, яке перебувало на балансі ПСП «Мрія» (а.с.13), грошові кошти в повному обсязі по якому були сплачені в листопаді 2003 року, що підтверджено ПСП «Мрія» (а.с.8) та копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.154),

·

-2-

· Будинок не перебуває на балансі сільської ради (а.с. 11), на балансі підприємства ПСП «Мрія», документи на нього відсутні (а.с.151), він знятий з балансу ПСП «Мрія» в 2000 році та не ввійшов до основних засобів, які підлягали розпаюванню в зв'язку з передачею будинку для проживання працівникам ПСП Мрія» ОСОБА_2, що підтверджено ПСП «Мрія» (а.с.9, 134), переліком основних засобів, які підлягають розпаюванню станом на 01.03.2001 року по ПСП «Мрія» ( а.с. 146-150 ),

· квартира № 3 загальною площею 49,90 кв.м., житловою площею 34,70кв.м ( приналежності до квартири: 1/5 частина сараю літ. «Б», 1/5 частина погребу літ. «Г» розміром 2,90 х 4,40, 1/5 частина свердловини «1») та квартира № 5 загальною площею 44,10кв.м., житловою площею 34,60 кв.м (приналежності до кватири 1/5 частина сараю літ. «Б»,1/5 частина погребу літ. «Г» розміром 2,90 х4,40, 1/5 частина свердловини «1» ) (а.с.14 - 20), орієнтовно 1960 року забудови, квартири відповідають будівельним нормам та правилам України та придатні до житла, відповідають санітарно-гігієнічним нормам та протипожежним нормам, які діють в Україні, що підтверджено висновком судового будівельно-технічного дослідження (а.с.58 - 82).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідачі позов визнали повністю та просили його задовольнити, про що неодноразово повідомляли суд і в судових засіданнях, і подаючи письмові заяви: а.с. 40, 41, 106, 107, 109,110, 130. Треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (сусіди по будинку) подали письмові заяви про те, що вони не заперечують проти задоволення позовних вимог, їх підписи на заявах посвідчені секретарем сільської ради (а.с.167 - 172).

Суд першої інстанції, всупереч частині 4 статті 174 ЦПК України не дав оцінку цій обставині, продовжив розгляд справи без постановлення ухвали про відмову в прийнятті визнання позову відповідачами, не навівши аргументів в чому визнання позову відповідачами суперечить закону чи то порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

Аналізуючи в сукупності наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням позиції відповідачів, суд приходить до висновку, що квартири АДРЕСА_2 є безхазяйною річчю в розумінні статті 335 ЦК України, так як право власності на цю будівлю ніколи і ні за ким зареєстроване не було. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добросовісно, відкрито володіють ним: з 1996 року проживають з сім'єю як працівники КСП (потім ПСП) «Мрія», а з листопада 2003 року (після сплати вартості вказаного будинку ПСП «Мрія») слід вважати їх добросовісними володільцями цього майна та з цього часу обраховувати набувальну давність, яка на момент звернення з позовом до суду становила 10 років 3 місці. Отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, подана апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення скасуванню, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, невірно визначив статус майна, вдався до припущень що могло бути (повинно було бути переданим і т.п.), однак не врахував дійсні обставини справи, що потягло за собою невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право спільної часткової власності: по ? ідеальній частці за кожним на:

· квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,90 кв.м., житловою площею 34,70 кв.м, 1/5 частину сараю літ. «Б», 1/5 частину погребу літ. «Г» розміром 2,90 х 4,40, 1/5 частини свердловини «1»;

· квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 44,10 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м, 1/5 частину сараю літ. «Б»,1/5 частину погребу літ. «Г» розміром 2,90 х4,40, 1/5састини свердловини «1».

Судові витрати, понесенні позивачами, залишити за ними.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча: Т.М.Шемета

Судді: В.В. Сопрун

В.С. Марчук