Номер провадження: 22-ц/785/1106/15
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Виноградова Л. Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Виноградової Л.Є.

суддів Кононенко Н.А.,

Сегеди С.М.,

за участю секретаря Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, та за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, вказуючи, що він є власником ? частини квартири АДРЕСА_1. На даний час він має намір користуватися належної йому частиною квартири, однак цим правом скористатися не може, так як у всіх кімнатах квартири розташовані речі та меблі відповідача.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3 просив суд встановити порядок користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1, виділивши йому в користування дві житлові кімнати площею 12,5, 9,1 кв.м., відповідачу ОСОБА_4 житлову кімнату площею 17,1 кв.м. Інші приміщення: кухню, коридор, ванну кімнату, туалет залишити в спільному користуванні співвласників квартири.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив суд визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1 від 22.07.2010 року за умовами якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 вказану частину квартири. Позовні вимоги мотивував тим, що на його думку укладений договір дарування , про наявність якого він дізнався після смерті його матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,був посвідчений приватним нотаріусом в той час коли ОСОБА_7 не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати, оскільки була психічно хворою людиною, у неї розвився церебральний атеросклероз і почастишили випадки не сприйняття дійсних подій. ОСОБА_4 стверджував, що його мати за два роки до смерті перебувала на обстежені у лікаря, однак спроби поліпшити її психічний стан позитивного результату не мали.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 05 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково, встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 17,1 кв.м, ОСОБА_4 виділити у користування житлову кімнату площею 9,1 кв.м, житлову кімнату площею 12,5 кв.м. Кухню площею 9,5 кв.м,ванну кімнату площею 2,6 кв.м, коридор площею 9,0 кв.м, туалет площею 1,0 кв.м, комору площею 0,6 кв.м залишити в загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4, стягнуто з ОСОБА_4 га користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 114,70 грн. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відмовляючи в позові про визнання договору дарування недійсним, суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 не довів і не підтвердив належними та допустимими доказами, що ОСОБА_7 на час укладання договору дарування 22.07.2010 року не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати.

Цей висновок суду підтверджується висновком комісійної посмертної судово - психіатричної експертизи № 330 від 20.06.2014 року, проведеної КУ "Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я ", де вказано, що ОСОБА_7 на протязі свого життя і станом на 22.07.2010 року будь - якими психічними захворюваннями чи тимчасовими хворобними розладами психічної діяльності не страждала та станом на 22.07.2010 року за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та могла керувати ними (а.с. 132-137), при тому, що у експертів були всі матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, та за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним.

В апеляційній скарзі клопотання про призначення повторної експертизи, як і про виклик спеціалістів в галузі медицини, які би змогли розповісти про симптоматику хвороби та її час протікання, не заявлялися.

Посилання в апеляційній скарзі на довідку про причину смерті від ІНФОРМАЦІЯ_1 не може бути підставою для скасування рішення суду, тому що суд надав цьому доказу оцінку.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 страждала на недостатність мозкового кровообігу, що свідчить про те, що вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки в апеляційній скарзі вказується, що амбулаторна картка ОСОБА_7 до 2012 року відсутня, тому для роботи експертів цей документ не міг бути наданий.

Що стосується встановлення порядку користування житловими приміщеннями, то суд виділів в користування ОСОБА_3 житлову кімнату, що на 4,5 кв.м. менш ніж залишив у користуванні ОСОБА_4, хоча їх ідеальні долі в АДРЕСА_1, рівні.

До того ж рішення суду в цій частині не оскаржується.

Судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду не вбачається, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, до того ж згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда