22-ц/775/105/2015(м)
Категорія 50 Головуючий у 1 інстанції Кулик С.В.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання синів - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 08 серпня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, заперечення проти скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційного оскарження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки діти проживають із матір'ю, ОСОБА_3 зобов'язаний виплачувати аліменти позивачці на утримання неповнолітніх дітей. Зважаючи на те, що відповідач не має постійного місця роботи, у нього на утриманні знаходяться дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, розмір аліментів до оплати позивачці визначено судом, як 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача.

З висновками суду не можна не погодитися.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Зі справи вбачається, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18 червня 2012 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. зареєстрований 11 жовтня 2003 року у Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, розірвано. Діти проживають з матір'ю.

16 березня 2013 року позивачка ОСОБА_2 взяла шлюб і змінила прізвище на «ОСОБА_2», у зв'язку з одруженням.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькі області 16 липня 2014 року, відповідач ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 Від спільного шлюбу вони мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

30 січня 2014 року відповідач звільнений з роботи в ПАТ «ММК ім.Ілліча» за п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до довідки №798, виданої Маріупольським міським центром зайнятості 29 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку з 12 лютого 2014 року і його дохід за серпень - вересень 2014 року становив 9860,94 грн.

Отже, з урахуванням обставин справи та норм матеріального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачки аліментів на утримання дітей в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував того, що у квітні, червні та липні 2014 року відповідач не надавав їй матеріальної допомоги на утримання дітей. Однак, ці обставини обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки, у відповідності зі ст.ст.3, 11 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі справи вбачається, що позивачка самостійно визначилася з вимогами до ОСОБА_3 і звернулася до суду за захистом порушеного права про стягнення аліментів 8 серпня 2014 року, а тому, саме з цього часу судом присуджені аліменти на утримання ОСОБА_4 і ОСОБА_5

При цьому, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник відповідача в суді апеляційної інстанції посилалася на те, що незважаючи на роздільне проживання з дітьми, відповідач намагався постійно підтримувати з ними відносини, дарував подарунки, періодично направляв добровільно ОСОБА_2 переказами грошові кошти на потреби дітей. Оскільки відповідач був звільнений з роботи, у нього народилася дитина у вересні 2014 року, він не мав можливості постійно та в достатньому обсязі надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2

Посилання у скарзі на норми матеріального права, як підставу для зміни судового рішення, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції норми права не порушені, а рішення ухвалене з дотриманням вимог ст.ст.212-213 ЦПК України.

Доводи скарги про те, що аліменти підлягають стягненню з ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, з урахуванням його стану здоров'я та матеріального становища й задоволення розумних потреб двох дітей, є необґрунтованими, оскільки ці обставини були враховані судом першої інстанції при постановленні рішення.

Крім того, при розгляді справи встановлено, що позивачка працює, має самостійний заробіток - за період з липня 2014 року до грудня 2014 року отримала прибуток в сумі 17 541,87 грн. і, згідно із законом, вона також зобов'язана приймати участь в утриманні дітей, що також враховується, як обставина, яка має істотне значення для вирішення позовних вимог про стягнення аліментів та частки цих аліментів.

Тому, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.А. Попова