Номер провадження 2/754/433/15
РІШЕННЯ

Іменем України

09.02.2015 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Скрипка О.І.

при секретарі Козоріз І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про визнання дій незаконними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов"язання змінити запис про дату звільнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, вимоги якої були уточнені під час розгляду справи, до відповідача про визнання дій незаконними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов"язання змінити запис про дату звільнення.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що наказом від 16.12.2011 року за № 06/11-к її було прийнято на посаду юриста юридичного відділу Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу". Наказом ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" від 29.08.2014 року № 226-к її було звільнено з посади заступника начальника юридичного відділу 01.09.2014 року за власним бажанням у зв"язку з переїздом на нове місце проживання згідно ч.1 ст.38 КЗпП, але в день звільнення повний розрахунок не було проведено, а також не видано трудову книжку.

Позивач зазначає про те, що в зв"язку з тим, що з 01.09.2014 року по 03.09.2014 року вона знаходилась на лікарняному, то 03.09.2014 року вона прийшла до офісу відповідача для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, а також для з"ясування причин затримки розрахунку при звільненні. Працівником відділу роботи з персоналом їй було видано копію наказу про звільнення та повідомлено про те, що трудову книжку їй буде видано після підписання обхідного листа. Так, у зв"язку з тим, що зазначені в обхідному листі особи, а саме: агроном 1 категорії ОСОБА_2, начальник відділу внутрішнього аудиту ОСОБА_3 та начальник юридичного відділу ОСОБА_4 в цей день були відсутні на роботі, їй працівником відділу роботи з персоналом було відмовлено у видачі трудової книжки з посиланням на відсутність підпису зазначених осіб в обхідному листі. На її прохання повідомити, хто може підписати їй обхідний лист замість відсутніх працівників, а також віддати їй трудову книжку та провести з нею повний розрахунок, генеральним директором відповідача ОСОБА_5 не було відреаговано, а тому 03.09.2014 року вона була змушена витрачати кошти та направити поштою відповідну заяву на ім"я генерального директора про повідомлення її про день, час та місце, де вона зможе отримати свою трудову книжку, а також направила і обхідний лист.

12.09.2014 року у зв"язку з тим, що на її письмові звернення про повернення трудової книжки та проведення повного розрахунку при звільненні керівництвом відповідача не було відреаговано, вона приїхала до офісу відповідача для отримання відповіді на зазначені звернення і тоді ж начальником відділу роботи з персоналом їй було видано трудову книжку.

Як зазначає позивач, затримка видачі трудової книжки перешкоджала її працевлаштуванню, а тому тягне за собою обов"язок відповідача виплатити їй середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки за період з 03.09.2014 року по 12.09.2014 року, а також обов"язок видати наказ про її звільнення 12.09.2014 року (день видачі трудової книжки) із внесенням до трудової книжки відповідного запису.

Позивач також вказує на те, що неправомірними діями з боку посадових осіб їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає в незаконній затримці трудової книжки, а також полягає в тому, що нею були втрачені нормальні життєві зв"язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому характер порушених прав та глибину душевних страждань, а саме те, що вона втратила змогу бути офіційно прийнятою на роботу у зв"язку з відсутністю у неї трудової книжки, що вплинуло на втрату безперервного стажу роботи, яку вона оцінює моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В подальшому, під час розгляду справи, позивач звернулась до суду з заявою про уточнення позовних вимог, якою позовні вимоги було збільшено.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідачем постійно порушувались та до цього часу порушуються її трудові права, що полягають в постійних порушеннях строків виплат заробітної плати, ненаданні письмових відповідей на її письмові заяви, неправомірній зміні істотних умов праці та не проведенні повного розрахунку належних їй сум при звільненні у строки, передбачені чинним законодавством України.

Так, позивач зазначає про те, що з виписок ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 02.06.2014 року та від 11.09.2014 року вбачається, що відповідач з січня 2014 року по вересень 2014 року затримував виплату їй заробітної плати, а саме: заробітна плата за січень виплачувалась 14.01.2014 року, 12.02.2014 року та 13.02.2014 року; за лютий 2014 року - 06.03.2014 року, 11.03.2014 року та 26.03.2014 року; за березень 2014 року - 27.03.2014 року; квітень 2014 року - 15.04.2014 року та 30.04.2014 року; травень 2014 року - 14.05.2014 року та 28.05.2014 року; червень 2014 року - 20.06.2014 року та 03.07.2014 року; липень 2014 року - 08.07.2014 року, 25.07.2014 року, 28.07.2014 року та 08.08.2014 року; серпень 2014 року - 03.09.2014 року та 25.09.2014 року.

Позивач також звертає увагу і на те, що згідно наказу ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" від 17.07.2014 року № 158-к "Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1" їй було надано відпустку на 24 дні з 28.07.2014 року та згідно виписки ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 11.09.2014 року вбачається також, що в передбачені законом строки відповідачем їй не було проведено виплату заробітної плати до початку відпустки, що також порушило її трудові права та інтереси. Постійними неправомірними затримками виплати заробітної плати відповідач позбавляв її можливості використовувати свою заробітну плату в затверджені строки, в зв"язку з чим вона змушена була з січня 2014 року по день звільнення постійно позичати кошти у знайомих та родичів для можливості оплатити проїзд на роботу та з роботи додому, можливості придбати необхідні харчі, можливості поповнення мобільного рахунку до часу отримання від підприємства повної суми заробітної плати.

Позивач також зазначає і про те, що 03.09.2014 року, 04.09.2014 року, 12.09.2014 року, 22.09.2014 року вона зверталась з заявами до ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", однак відповідачем в порушення ЗУ "Про звернення громадян" та ст.116 КЗпП України на жодну з її заяв письмової відповіді не надано, зазначене ігнорування відповідача її звернень порушує її законні права та інтереси і призводить до морального дискомфорту.

Крім того, позивач посилається і на неправомірність змін умов оплати праці з введенням в дію штатного розпису, яким було зменшено розмір заробітної плати.

Так, генеральним директором ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" 30.01.2014 року було затверджено новий штатний розпис, який було введено в дію 03.02.2014 року. Зазначеним штатним розписом їй було зменшено посадовий оклад до 4928 грн. та встановлена надбавка в розмірі 2464 грн., тоді як посадовий оклад до введення в дію цього штатного розпису складав 6265 грн. та надбавка в сумі 1127 грн. 70 коп. згідно штатного розпису, введеного в дію 01.12.2013 року. Таким чином, керівництвом відповідача було змінено умови оплати праці в бік погіршення без повідомлення її у встановленому законом порядку та строки.

У зв"язку з викладеним, позивач вважає, що дії відповідача щодо зміни істотних умов праці в бік погіршення без повідомлення її у встановленому законом порядку є неправомірними та такими, що порушують її трудові права, а тому порушене трудове право, а саме попередні умови праці, підлягають поновленню. Тому, відповідач має нарахувати та виплатити заборгованість по заробітній платі згідно попередніх умов праці в розмірі 14022 грн. 24 коп.

Позивач вважає неправомірними і дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати заробітної плати. При цьому позивач вказує на те, що відповідно до штатного розпису, введеного в дію 03.02.2014 року, їй було встановлено надбавку в розмірі 2464 грн. за інтенсивність праці, особливий характер роботи. Зазначену персональну надбавку до посадового окладу їй незаконно перестали нараховувати та виплачувати з березня 2014 року.

Посилаючись на неправомірність дій відповідача, не проведення з нею повного остаточного розрахунку в день звільнення, позивач також вважає, що відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2014 року в сумі 54773 грн. 36 коп.

Також, позивач у зв"язку із уточненням позовних вимог та збільшенням порушень її прав з боку відповідача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вона збільшила суму моральної шкоди. Як зазначає позивач, моральна шкода, завдана їй відповідачем, полягає в незаконній затримці видачі трудової книжки, в зв"язку з чим вона втратила можливість бути офіційно прийнятою на роботу із-за відсутності у неї трудової книжки, що вплинуло на втрату безперервного стажу роботи та порушенні строків повного розрахунку при звільненні, в зв"язку з чим вона змушена була витрачати додатковий час та кошти для надсилання поштою відповідних заяв на адресу відповідача, а також звертатись до урядової "гарячої лінії" з проханням посприяти у відновленні її законних прав, а також змушена була оформляти кредитну картку, що підтверджується довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк" від 08.09.2014 року № 1763489; постійними неправомірними затримками виплати заробітної плати відповідач позбавляв її можливості використовувати свою заробітну плату в затверджені строки, в зв"язку з чим вона змушена була постійно позичати грошові кошти у знайомих та родичів для можливості оплатити проїзд на роботу та з роботи додому, можливості придбати необхідні харчі, можливості поповнення мобільного рахунку до часу отримання від підприємства повної суми заробітної плати; незаконних змінах істотних умов праці; ненаданні відповідей на її письмові заяви, що вимагало додаткових зусиль для організації її життя, а тому характер порушених прав та глибину душевних страждань з урахуванням уточнень позивач оцінює у 20000 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати дії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" щодо затримки видачі трудової книжки; не проведення повного розрахунку в передбачені законом строки при звільненні; порушення строків виплат заробітної плати; ненаданні письмових відповідей на заяви; припинення нарахування та виплати заробітної плати; незаконних змін істотних умов праці - неправомірними; поновити їй (позивачу) попередні умови праці, де оклад згідно штатного розпису складав 6265 грн. та надбавка в розмірі 1127 грн. 70 коп.; стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки за період з 03.09.2014 року по 12.09.2014 року в розмірі 3877 грн. 76 коп.; зобов"язати відповідача видати наказ про її звільнення 12.09.2014 року (дата видачі трудової книжки) із внесенням до трудової книжки відповідного запису; стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку з 01.09.2014 року в розмірі 54773 грн. 36 коп.; зобов"язати відповідача провести нарахування та виплату різниці в заробітній платі, що було безпідставно зменшено з введенням в дію 03.02.2014 року штатного розпису, що є зміною істотних умов праці (з лютого 2014 року по день звільнення) в розмірі 14022 грн. 24 коп.; стягнути з відповідача на її користь витрати на відправку поштової кореспонденції - заява про видачу трудової книжки - 15 грн. 90 коп., заява про проведення повного розрахунку - 15 грн. 90 коп., витрати на отримання виписок з банку - 20 грн.; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача Редун М.А. та Коберідзе М.К. позовні вимоги не визнали. При цьому пояснили, що позивач ОСОБА_1 написала заяву на звільнення за власним бажанням у зв"язку з переїздом на нове місце проживання 01.09.2014 року. Доказів до заяви про переїзд на нове місце проживання нею не було надано. Адміністрація підприємства пішла назустріч позивачу і наказом від 29.08.2014 року № 226-к її було звільнено за ч.1 ст.38 КЗпП України 01.09.2014 року.

В останній робочий день, 01.09.2014 року, позивач на роботу не вийшла, про причину своєї відсутності не попереджувала і не повідомляла. Таким чином, оскільки позивач не попередила ні свого безпосереднього керівника, ні працівників відділу роботи персоналу про відсутність на робочому місці 01.09.2014 року, вона грубо порушила норми трудового законодавства та Правила внутрішнього трудового розпорядку ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу".

Позивач була належним чином повідомлена про її звільнення. Оскільки 01.09.2014 року вона була відсутня на робочому місці, в цей же день, 01.09.2014 року, їй було направлено лист з копією наказу про звільнення. З вини позивача адміністрація підприємства не могла вирішити, як її звільнити: за власним бажанням чи за прогул, адже доказів відсутності позивач не надала.

08.09.2014 року відповідачем був отриманий лист від позивача, у якому знаходився листок непрацездатності, виданий 01.09.2014 року. Відповідно до листка непрацездатності, позивач лікувалась в амбулаторному режимі, була звільнена від роботи з 01.09.2014 року по 03.09.2014 року та повинна була стати до роботи 04.09.2014 року. Після отримання листа непрацездатності у трудову книжку позивача був внесений запис про її звільнення за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України.

Як зазначили представники відповідача, позивач сама зволікала в отриманні трудової книжки, а тому вимоги про стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, видачу наказу про звільнення 12.09.2014 року із внесенням до трудової книжки відповідного запису не підлягають задоволенню. Представники відповідача також зазначають про те, що позивач звернулась до поштових пересилань, що затягнуло процес отримання трудової книжки і остаточного розрахунку, а також що позивачем не надано доказів того, що їй було відмовлено у працевлаштуванні через відсутність трудової книжки. Крім того, позивачем не виконано п.2 наказу про звільнення, а саме не передано довіреності на представництво інтересів відповідача.

Заперечуючи проти позову, представники відповідача вказали також і на те, що позивачем невірно розраховано середньоденний заробіток в розмірі 484 грн. 72 коп., оскільки такий заробіток фактично становить 206 грн. 68 коп.

Представники відповідача вважають також необґрунтованими вимоги позивача про визнання неправомірними дій, що полягали в ненаданні письмових відповідей на заяви позивача. При цьому представники відповідача зауважили, що твердження позивача про неодноразові звернення з заявами є необґрунтованими. Так, листи від позивача з заявами від 03.09.2014 року з листком непрацездатності відповідач отримав лише 08.09.2014 року. Підтвердженням того, що позивач 03.09.2014 року ніяких заяв та вимог до відповідача не заявляла, є заява помічника керівника підприємства ОСОБА_9 З огляду на те, що 12.09.2014 року позивач особисто з"явилась та отримала трудову книжку у відділі по роботі з персоналом, порушень ЗУ "Про звернення громадян" з боку відповідача не було.

Крім того, представники відповідача наголошували на тому, що позивач, з"явившись до відповідача лише 03.09.2014 року, не надала відповідних документів та підписаний обхідний лист, а тому адміністрація підприємства не могла провести з нею повний розрахунок з її ж вини та видати їй трудову книжку. Також, 01.09.2014 року відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, в якому позивачу було запропоновано за її письмовою заявою відправити їй трудову книжку поштою або службою доставки із зазначенням адреси отримувача та виду відправки. Ніякого реагування та відповіді на це повідомлення зі сторони позивача до підприємства не надходило.

Вважаючи вимоги позивача безпідставними, представники відповідача вказали і на те, що ніяких порушень з боку відповідача стосовно зміни посадового окладу та скасування надбавки позивачу разом з іншими працівниками не було, оскільки згідно з чинним законодавством керівник підприємства вправі особисто встановлювати та скасовувати надбавки працівникам. Крім того, позивач, будучи на посаді заступника начальника юридичного відділу та вважаючи, що її права та права працівників підприємства були порушеними з боку адміністрації, повинна була належним чином реагувати на порушення діючого законодавства, звертатись безпосередньо до керівника або до уповноваженого органу щодо усунення порушень, але ніяких дій з боку позивача протягом майже 7 місяців до часу звільнення здійснено не було.

Посилаючись на викладене, представники відповідача вважають вимоги позивача необґрунтованими і просили відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач працювала у ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на посаді заступника начальника юридичного відділу. Наказом № 226-к від 29.08.2014 року позивача звільнено з займаної посади 01.09.2014 року за власним бажанням у зв"язку із переїздом на нове місце проживання на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України (а.с.88).

Вважаючи, що відповідачем були порушені її трудові права як під час роботи, так і при звільненні, позивач просить визнати дії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" щодо затримки видачі трудової книжки; не проведення повного розрахунку в передбачені законом строки при звільненні; порушення строків виплат заробітної плати; ненаданні письмових відповідей на заяви; припинення нарахування та виплати заробітної плати; незаконних змін істотних умов праці - неправомірними; поновити їй (позивачу) попередні умови праці, де оклад згідно штатного розпису складав 6265 грн. та надбавка в розмірі 1127 грн. 70 коп.; стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки за період з 03.09.2014 року по 12.09.2014 року в розмірі 3877 грн. 76 коп.; зобов"язати відповідача видати наказ про її звільнення 12.09.2014 року (дата видачі трудової книжки) із внесенням до трудової книжки відповідного запису; стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку з 01.09.2014 року в розмірі 53319 грн. 20 коп.; зобов"язати відповідача провести нарахування та виплату різниці в заробітній платі, що було безпідставно зменшено з введенням в дію 03.02.2014 року штатного розпису, що є зміною істотних умов праці (з лютого 2014 року по день звільнення) в розмірі 14022 грн. 24 коп.; стягнути з відповідача на її користь витрати на відправку поштової кореспонденції - заява про видачу трудової книжки - 15 грн. 90 коп., заява про проведення повного розрахунку - 15 грн. 90 коп., витрати на отримання виписок з банку - 20 грн.

Представники відповідача проти даних вимог позивача заперечували, вказуючи на відсутність порушень трудових прав позивача з боку відповідача.

Суд вважає, що твердження позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на наступне.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, оскільки їй вчасно не було видано трудову книжку та не проведено остаточний розрахунок при звільненні.

Як вже зазначалось, наказом № 226-к від 29.08.2014 року позивача звільнено з займаної посади заступника начальника юридичного відділу 01.09.2014 року за власним бажанням у зв"язку із переїздом на нове місце проживання на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України (а.с.88, 94).

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як визначено п.п.4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням.

У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади.

Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як вбачається з акту про відсутність на роботі ОСОБА_1 від 01.09.2014 року, позивач в свій останній робочій день 01.09.2014 року була відсутня на роботі протягом усього робочого дня (а.с.91). Згідно доповідної записки начальника юридичного відділу ОСОБА_4 від 01.09.2014 року, заступник начальника юридичного відділу ОСОБА_1 01.09.2014 року протягом усього робочого дня на роботі не з"явилась, про причину відсутності на роботі не повідомила (а.с.124).

В цей же день, 01.09.2014 року, відповідачем на адресу позивача було направлено листа № 614, згідно з яким в зв"язку з відсутністю на роботі в день звільнення її просили прибути до відділу роботи з персоналом ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" для отримання трудової книжки. Одночасно було повідомлено, що трудова книжка може бути направлена поштою або службою доставки за письмовою згодою із зазначенням адреси отримувача та виду відправки. Вказаний лист було отримано позивачем 09.09.2014 року (а.с.95, 96).

Згідно копії лікарняного листа, позивач з 01.09.2014 року по 03.09.2014 року перебувала на лікарняному (а.с.8).

Як встановлено в судовому засіданні, і це підтвердили також і сторони, 03.09.2014 року позивач з"явилась до офісу підприємства, однак трудова книжка позивачу не була видана в зв"язку з ненаданням нею документів про поважність причин відсутності на робочому місці 01.09.2014 року, невиконанням п.2 наказу про звільнення, відсутністю обхідного листа. Даний факт підтверджується також актом від 03.09.2014 року про відмову ОСОБА_1 виконувати наказ від 29.08.2014 року №226-к та письмовими поясненнями провідного юриста юридичного відділу ОСОБА_10 від 08.12.2014 року (а.с.92-93, 125-126).

03.09.2014 року позивач поштою направила на адресу відповідача заяву про проведення розрахунку, заяву про видачу трудової книжки, оригінал обхідного листа від 03.09.2014 року. Вказані заяви були отримані відповідачем 08.09.2014 року (а.с.9-10, 69, 70, 97, 98, 99, 100-101, 102).

04.09.2014 року позивач направила поштою відповідачу оригінал листка непрацездатності з заявою про повідомлення її про нараховану та виплачену суму. Дану заяву та листок непрацездатності відповідачем отримано також 08.09.2014 року (а.с.76, 103, 104).

Як вказали в судовому засіданні сторони, 12.09.2014 року позивач отримала трудову книжку (а.с.134-135, 136-138).

Також, 12.09.2014 року та 22.09.2014 року позивач зверталась до відповідача з заявами про надання довідки про заробітну плату (а.с.71-72).

Згідно довідки ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" від 20.10.2014 року, розрахункові за вересень 2014 року виплачені позивачу 24.09.2014 року (а.с.161).

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу та здійсненні остаточного розрахунку при звільненні, оскільки позивач в останній робочий день 01.09.2014 року була відсутня на робочому місці, 03.09.2014 року не надала доказів поважності причини відсутності на робочому місці 01.09.2014 року, що могло вплинути на причину звільнення, направивши лікарняний лист поштою 04.09.2014 року, який було отримано відповідачем 08.09.2014 року. Отримавши 09.09.2014 року лист відповідача про отримання трудової книжки від 01.09.2014 року, позивач лише 12.09.2014 року з"явилась до підприємства, де їй одразу було видано трудову книжку.

Що стосується остаточного розрахунку при звільненні, то суд також приходить до висновку, що затримка в здійсненні такого розрахунку також сталась з вини саме позивача, яка несвоєчасно надала відповідачу оригінал лікарняного листа, що вплинуло на термін проведення нарахувань та здійснення остаточної виплати.

Враховуючи наведені факти та обставини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій відповідача щодо затримки видачі трудової книжки, не проведенні повного розрахунку в передбачені законом строки при звільненні, а також зобов"язанні відповідача видати наказ про її звільнення 12.09.2014 року (дата видачі трудової книжки) із внесенням до трудової книжки відповідного запису, оскільки затримка у видачі трудової книжки та у здійсненні остаточного розрахунку сталась з вини самої ОСОБА_1, а не відповідача. З урахуванням наведеного, відсутні і підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь середньої заробітної плату за весь час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки за період з 03.09.2014 року по 12.09.2014 року в розмірі 3877 грн. 76 коп. та витрат, пов"язаних з відправкою поштової кореспонденції.

Крім того, відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Позивач також просить стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку з 01.09.2014 року по день розгляду справи в суді 09.02.105 року в розмірі 54773 грн. 36 коп.

Дані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки, як вже зазначалось вище, з вини позивача неможливо було здійснити остаточний розрахунок з нею відповідачем у день звільнення. Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 24.09.2014 року, що також не дає підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на день розгляду справи в суді 09.02.2015 року.

При цьому суд також звертає увагу і на те, що позивачем невірно розраховано середньоденну заробітну плату, з якої вона розрахувала середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 484 грн. 73 коп. та вважає правильним розрахунок відповідача, згідно якого середньоденний дохід позивача становить 206 грн. 68 коп. (а.с.163).

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій відповідача, що виразились у припиненні нарахування та виплати заробітної плати, незаконних змінах істотних умов праці, неправомірними, зобов"язання відповідача провести нарахування та виплату різниці в заробітній платі, що було безпідставно зменшено з введенням в дію 03.02.2014 року штатного розпису, що є зміною істотних умов праці (з лютого 2014 року по день звільнення) в розмірі 14022 грн. 24 коп. та поновлення їй (позивачу) попередні умови праці, де оклад згідно штатного розпису складав 6265 грн. та надбавка в розмірі 1127 грн. 70 коп., то судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до штатного розпису ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", введеного в дію з 01.12.2013 року, посадовий оклад позивача, як заступника начальника юридичного відділу складав 6205 грн., а також була передбачена надбавка в розмірі 1127 грн. 70 коп., а всього 7392 грн. 70 коп. (а.с.58).

Згідно штатного розпису відповідача, введеного в дію з 03.02.2014 року, посадовий оклад позивача склав 4928 грн., а також була встановлена надбавка в розмірі 2464 грн., а всього 7392 грн. (а.с.59).

Крім того, відповідно до наказу № 1-о від 01.11.2013 року, позивачу з 01.11.2013 року була встановлена персональна надбавка до посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи в розмірі 18 % (а.с.178).

Згідно наказу № 1-О від 03.02.2014 року, позивачу з 03.02.2014 року була встановлена надбавка до посадового окладу за інтенсивність праці, особливий характер роботи в розмірі 50 % (а.с.176-177).

Крім того, згідно наказу № 3-О від 03.02.2014 року, позивачу також з 03.02.2014 року була встановлена надбавка до посадового окладу за інтенсивність праці, особливий характер роботи в розмірі 50 % (а.с.173-174).

Наказом № 04-О від 18.03.2014 року накази № 1-О від 01.11.2013 року та № 03-О від 03.02.2014 року були скасовані у зв"язку з складним фінансовим станом підприємства (а.с.172).

Згідно ст.1 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 29 ЗУ "Про оплату праці" визначено, що при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Також, відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України, У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Стаття 103 КЗпП України встановлює, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Аналізуючи наявні докази з урахуванням вказаних правових норм, суд приходить до висновку, що на підприємстві в зв"язку з введенням в дію нового штатного розпису з 03.02.2014 року відбулась не зміна умов праці, а зміна структури заробітної плати позивача, в той час, як сам розмір заробітної плати зменшився лише на 70 копійок, що не є суттєвим і не порушує прав позивача. Крім того, жодна з вказаних норм не передбачає письмового повідомлення працівника про подібні зміни, а тому в твердження позивача в цій частині суд не приймає до уваги. При цьому суд звертає увагу і на те, що на момент введення в дію нового штатного розпису та скасування наказів про встановлення надбавок, позивач працювала на підприємстві майже 7 місяців і за цей період з жодними заявами до жодної з інстанцій про порушення її трудових прав в цій частині у встановленому законом порядку не зверталась, тобто фактично погодилась на нові умови оплати праці.

Також, відповідно до ч.3 ст.97 КЗпП України, конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

При таких обставинах, суд приходить до висновку про правомірність наказу 04-О від 18.03.2014 року, яким накази № 1-О від 01.11.2013 року та № 03-О від 03.02.2014 року були скасовані у зв"язку зі складним фінансовим станом підприємства.

Крім того, поновлення ОСОБА_11 попередніх умов праці, де оклад згідно штатного розпису складав 6265 грн. та надбавка в розмірі 1127 грн. 70 коп., є безпідставним та недоцільним, оскільки позивач вже з 01.09.2014 року звільнена з роботи у ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу".

Що стосується вимог позивача про визнання незаконними дій відповідача, що виразились у порушенні строків виплат заробітної плати, то суд вважає необхідним також відмовити у їх задоволенні з підстав недоведеності, оскільки надані позивачем звіти щодо руху коштів на картковому рахунку та виписка свідчать лише про дати перерахування коштів банком, а не про саму дату нарахування заробітної плати позивачу відповідачем (а.с.60-61, 63). Інших доказів порушення строків виплати позивачу заробітної плати суду не надано.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на отримання виписок з банку - 20 грн. також є безпідставними, оскільки судом не встановлено порушень прав позивача з боку відповідача, а також відсутні належні докази того, що дані виписки отримувались позивачем виключно в зв"язку з неправомірними діями відповідача, а не для власних потреб позивача. Крім того, з урахуванням наведеного, суд також не враховує і твердження позивача про те, що в зв"язку з незаконністю дій відповідача вона була змушена оформлювати кредитну картку у ПАТ КБ "ПриватБанк", оскільки, як зазначила сама позивача, картку нею було оформлено у вересні 2014 року вже після звільнення.

Позивач також просить визнати дії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" щодо ненаданні письмових відповідей на заяви неправомірними, вказуючи на те, що на її неодноразові звернення до відповідача до цього часу не було надано жодної відповіді.

Суд вважає дані вимоги також необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2014 року позивач поштою направила на адресу відповідача заяву про проведення розрахунку, заяву про видачу трудової книжки, оригінал обхідного листа від 03.09.2014 року. Вказані заяви були отримані відповідачем 08.09.2014 року (а.с.9-10, 69, 70, 97, 98, 99, 100-101, 102).

04.09.2014 року позивач направила поштою відповідачу оригінал листка непрацездатності з заявою про повідомлення її про нараховану та виплачену суму. Дану заяву та листок непрацездатності відповідачем отримано також 08.09.2014 року (а.с.76, 103, 104).

Як вказали в судовому засіданні сторони, 12.09.2014 року позивач з"явилась до офісу підприємства та отримала трудову книжку (а.с.134-135, 136-138).

Таким чином, суд приймає до уваги та погоджується з поясненнями представника відповідача про те, що оскільки заяви позивача надійшли до відповідача 08.09.2014 року, а вже 12.09.2014 року позивачу особисто при прибутті її до офісу було видано трудову книжку та надано відповіді на інші її питання, то вже не було необхідності надавати письмові відповіді на вказані заяви.

Також, 12.09.2014 року та 22.09.2014 року позивач зверталась до відповідача з заявами про надання довідки про заробітну плату (а.с.71-72).

В матеріалах справи наявна надана позивачем копія довідки про заробітну плату від 01.09.2014 року, що дає підстави вважати, що відповідачем на заяви позивача було надано відповідь (а.с.6).

Інших доказів в обґрунтування своїх вимог позивачем не надано та доводи представників відповідача не спростовано.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_12, яка в судовому засіданні пояснила, що позивач є її дочкою. Позивач їй скаржилась, що на роботі з неї знущались, не виплачували вчасно заробітну плату, в зв"язку з чим вона надавала позивачу матеріальну допомогу, примушували звільнитись. Вона (свідок) одного разу, будучи на роботі у позивача, бачила якийсь скандал між співробітниками.

Дані покази суд не може прийняти до уваги, оскільки свідок є матір"ю позивача, а тому є особою, зацікавленою в розгляді справи. Крім того, як зауважила свідок, про знущання над позивачем, затримку їй заробітної плати та примушування до звільнення, їй відомо виключно зі слів позивача. Дані покази суперечать поясненням позивача, яка пояснювала, що її не влаштовувало порушення її прав в частині затримки заробітної плати та скасування надбавок, але вона не звільнялась, оскільки їй подобався колектив і все інше її влаштовувало. Що стосується показів свідка щодо скандалу на роботі позивача, то ці покази також не можуть бути враховані судом, оскільки свідок не зазначила конкретно, який цей був скандал, між якими співробітниками і чи взагалі він стосувався позивача будь-яким чином.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що є співмешканцем позивача. 03.09.2014 року він заїхав на роботу до позивача, щоб забрати її, оскільки позивач мала намір забрати трудову книжку. Позивач вийшла з офісу і повідомила, що трудову книжку їй не видали.

Покази свідка ОСОБА_13 суд приймає до уваги, однак при цьому враховує і те, що факт невидачі позивачу трудової книжки 03.09.204 року відповідачем визнається та не оспорюється. Інших, суттєвих для розгляду справи обставин та фактів, свідок суду не повідомив.

Також, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що судом не встановлено порушень трудових прав ОСОБА_1 відповідачем, то відсутні і підстави для стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 179, 212, 214 ЦПК України, ст.ст.32, 38, 47, 97, 103 116, 235, 237-1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України, ст.ст.1, 29 ЗУ "Про оплату праці", суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про визнання дій незаконними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов"язання змінити запис про дату звільнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги

Суддя: