УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» (далі - ТОВ «Житлорембудсервіс») про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 24 червня 2009 року вона була прийнята на посаду паспортиста розрахунково-реєстраційного центру ТОВ «Житлорембудсервіс», що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці.

03 квітня 2014 року керівництво ТОВ «Житлорембудсервіс» письмово попередило, що на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Житлорембудсервіс» від 27 березня 2014 року «Про зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату товариства», наказу від 03 квітня 2014 року № 3-0Д «Про скорочення штату» та штатного розпису її буде звільнено із займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 03 червня 2014 року.

03 червня 2014 року наказом № 14-к вона була звільнена у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила поновити її на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 червня до 03 вересня 2014 року в сумі 4 007 грн 64 коп. та відшкодувати моральну шкоду в сумі 5 тис. грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді паспортиста розрахунково-реєстраційного центру ТОВ «Житлорембудсервіс».

Стягнуто з ТОВ «Житлорембудсервіс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 червня до 03 вересня 2014 року у розмірі 2 867 грн 20 коп.

Стягнуто з ТОВ «Житлорембудсервіс» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2011 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Місце проживання двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначено разом з матір'ю.

У подальшому місце проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було визначено судом разом з батьком, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишилась проживати разом з матір'ю.

ОСОБА_3 сама утримує та виховує дев'ятирічну доньку ОСОБА_6, яка проживає разом з нею.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на приписи п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, ч. 3 ст. 184 КЗпП України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», виходив із того, що повної ліквідації ТОВ «Житлорембудсервіс» не було, позивач ОСОБА_3 є одинокою матір'ю, оскільки вона виховує і утримує дитину сама, та дійшов висновку про її звільнення з порушенням положень ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Визначаючи позивачку як одиноку матір, суд першої інстанції виходив із того, що після набрання чинності законами України «Про відпустки» та «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» при визначенні поняття «одинока мати» слід також враховувати положення п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки» та інших законів і нормативно-правових актів, та дійшов висновку про те, що до категорії одинокої матері належать: жінка, яка не перебуває у шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (у тому числі розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, зазначав, що позивачка розлучена, має двох неповнолітніх дітей, на сьогодні разом з нею проживає дев'ятирічна донька ОСОБА_6, син ОСОБА_5 проживає разом з батьком, та дійшов висновку про те, що для визнання позивачки одинокою матір'ю суду необхідно було встановити факт, що колишній чоловік ОСОБА_4 участі у вихованні та утриманні доньки не бере.

Однак з висновками апеляційного суду не можна погодитись, оскільки суд їх дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення апеляційного суду передбачено у ст. 316 ЦПК України, в якому, зокрема, зазначаються мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Виходячи з положень зазначених процесуальних норм та норм ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України ухвалене апеляційним судом рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 214 ЦПК України).

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Поняття «одинока мати» визначається чинним законодавством України по-різному і застосовується залежно від того, на які правовідносини воно поширюється.

Так, Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», що встановлює передусім порядок та підстави призначення такого виду державної допомоги сім'ям з дітьми, як допомога на дітей одиноким матерям, визначає одиноку матір (яка не перебуває у шлюбі), одинокого усиновителя, за умови якщо у свідоцтві про народження дитини (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновителя) дитини.

Разом із тим визначене Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» поняття «одинока мати» застосовується лише для призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям відповідно до норм цього Закону і не поширюється на трудові правовідносини, що регулюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).

Поняття «одинокої матері» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Згідно з п. 9 цієї постанови одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама.

За цим визначенням для визнання «іншої жінки» одинокою було необхідно дві ознаки: вона і виховує дитину, і сама її утримує.

Скасовуючи рішення першої інстанції з підстав необхідності для визначення позивачки одинокою матір'ю встановлення факту неприйняття колишнім чоловіком ОСОБА_4 участі у вихованні та утриманні доньки, апеляційний суд не врахував, що після набрання чинності Законом України від 15 листопада 1996 року «Про відпустки» таке поняття одинокої матері не повинно застосовуватися, оскільки п. 5 ч. 12 ст. 10 цього Закону визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька.

Участь батька або інших осіб в утриманні дитини не позбавляє матері статусу одинокої.

Висновки суду першої інстанції з цього приводу є законними і обґрунтованими.

З огляду на наведене рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2014 року скасувати, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко