Справа №487/1750/14-ц 14.01.2015 14.01.2015 14.01.2015
Провадження №22-ц/784/165/15
Провадження номер 22-ц/784/165/15 Головуючий суду першої інстанції - Боброва І.В.
Категорія 44 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

представника відповідачів - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5 та ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року, ухвалене за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відповідачів,

В С Т А Н О В И Л А:

17 лютого 2014 року ОСОБА_7 пред'явила зазначений позов, який обґрунтувала наступним.

Позивачу на праві приватної власності за договором купівлі-продажу, який був укладений 28 січня 2014 року між нею та ОСОБА_8, належить квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідачі не є членами її сім'ї, незаконно проживають у вказаній квартирі, чим чинять їй перешкоди у користуванні майном, ОСОБА_7 просила виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх малолітню доньку ОСОБА_9 зі спірної квартири, вселивши її до зазначеної квартири.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_4 вказував, що його незаконно було визнано таким, що втратив право користування вказаною квартирою, та в подальшому укладено договір купівлі-продажу квартири, внаслідок чого були порушені його права на житло. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що він не чинить позивачці перешкод у користуванні вказаною квартирою, відповідач просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 13 листопада 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Відповідачі подали на це рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.1997 р., зареєстрованого на товарній біржі «Нерухомість Південь» за №722, та рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.06.2013р.

ОСОБА_7 стала власницею даної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року.

ОСОБА_4 - син продавця квартири, його співмешканка ОСОБА_5 та їх малолітня дочка ОСОБА_10, 2009 р.н. були вселені у спірну квартиру та проживали у ній зі згоди ОСОБА_8

Після продажу ОСОБА_8 зазначеної квартири відповідачі продовжили проживати у ній, не допускаючи до неї позивачку.

Встановивши зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_7, оскільки право відповідачів користуватися квартирою було втрачено ними із припиненням ОСОБА_8 права власності на неї.

Зазначене випливає і з правової позиції Верховного Суду України, викладеної в його постанові від 05 листопада 2014 року у справі №6-158цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Посилання апелянта ОСОБА_4 на те, що його незаконно було знято з реєстрації у спірній квартирі, що дозволило ОСОБА_8 здійснити угоду купівлі-продажу, не впливає на правильність висновків суду, оскільки реєстрація у квартирі члена сім'ї власника після її продажу не свідчить про наявність у нього права користування квартирою при перебуванні її у власності іншої особи.

Що ж стосується доводів даного апелянта про те, що ним було оскаржено договір купівлі-продажу спірної квартири, то вони не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки на час розгляду справи як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири був дійсним.

Твердження відповідачів про те, що оскаржуване рішення порушує права їх малолітньої дитини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки їх дочка, як і вони самі, проживала у квартирі зі згоди власниці на період її володіння нею. Відповідачка ОСОБА_5 є зареєстрованою по АДРЕСА_2 що надає їй право вселити за зазначеною адресою її дочку ОСОБА_10.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: