АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

15 січня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «РЕО-10», Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування жилого фонду в Святошинському районі м. Києва», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року,

встановила:

у січні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно матеріальну та моральну шкоду, завдану їй в результаті залиття належної їй квартири 15.10.2012 р. В ході розгляду справи було притягнуто в якості відповідача ОСОБА_2

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 08.10.2014 року позов задоволено частково та стягнуто на користь позивача з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 22 020 грн. 76 коп., моральну шкоду в розмірі 1 500 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з неї матеріальну шкоду в розмірі 1 280 грн. та судові витрати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що їй належить АДРЕСА_1. З вини власника кв. №17 в тому ж будинку ОСОБА_3 15.10.2012 р. сталось залиття належної їй квартири. В ході розгляду справи було встановлено, що власником кв. №17 є ОСОБА_2, яку було притягнуто до участі в справі в якості відповідача. Оскільки в результаті залиття було ушкоджено стелю, стіни та підлогу, а також системні блоки, позивач просила стягнути на її користь матеріальну шкоду в розмірі 22 020 грн. 76 коп., з урахуванням сплаченого страхового відшкодування в сумі 20 036 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. В січні 2014 р. позивач зменшила свої вимоги та просила стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу з вини ОСОБА_2 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду в результаті залиття належної їй квартири. Розмір матеріальної шкоди суд визначив відповідно до Звітів про незалежну експертну оцінку, які були виготовлені оцінювачем ОСОБА_5 в сумах 30 970 грн. та 8 586 грн. Розмір моральної шкоди судом було визначено в сумі 1 500 грн.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам та зроблений з порушенням норм процесуального права.

Як видно з матеріалів справи, позивач є власником АДРЕСА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу від 10.10.2007 р.

Кв. №17 в тому ж будинку належить ОСОБА_2 відповідно до Договору дарування частини квартири, укладеного 16.07.2009 р. та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 16.07.2009 р.

В Акті комісії КП «РЕО-10» від 01.11.2012 р. зазначається, що причиною залиття кв. №13 15.10.2012 р. стало пошкодження фітингу в системі опалення в кв. №17, де було замінено стояк центрального опалення на металопластиковий.

Факт залиття та обсяг ушкоджень, які мали місце в належній позивачу квартирі після залиття, відповідачем по справі не оспорювались.

Заперечення відповідача ОСОБА_2, викладені нею в апеляційній скарзі, про те, що причиною залиття не могло стати перепланування належної їй квартири з переобладнанням і Акт від 01.11.2012 р., складений працівниками КП «РЕО-10», не є належним доказом, є необґрунтованими, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що відповідач в апеляційній скарзі визнала себе особою, яка зобов'язана здійснювати догляд за належним технічним станом квартири і погодилась на стягнення з неї франшизи, яка була утримана страховою компанією при виплаті позивачу страхового відшкодування, що свідчить про визнання нею як причини залиття, так і свого зобов'язання щодо відшкодування заподіяної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно визначив розмір такої компенсації з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України відповідно до ступеня душевних страждань, які зазнала позивач в зв'язку із пошкодженням належного їй майна.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка була заподіяна позивачу в результаті залиття належної їй квартири Обґрунтовуючи розмір заподіяної їй матеріальної шкоди, позивач посилалась на Звіти про незалежну експертну майнової шкоди, завданої власнику кв. АДРЕСА_1 який був виконаний директором ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ» ОСОБА_5 від 19.12.2012 р. та Звіт про незалежну експертну оцінку майнової шкоди, завданої власнику комп'ютерного обладнання від 07.12.2012 р., виконаного тим же оцінювачем.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В матеріалах справи міститься Договір добровільного страхування майна, укладений 26.06.2012 р. між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна». За зверненням позивача страховиком було замовлено незалежну оцінку вартості матеріального збитку в ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», який має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №9763/10 від 09.07.2010 р.

За таких обставин розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди в результаті пошкодження оздоблення квартири становить 21 316 грн., з чим позивач погодилась, поставивши підпис в Страховому акті від 14.02.2013 р. (а/с 241 т. 1).

Представник позивача в судовому засіданні пояснив необхідність звернення позивача за складанням Звіту про незалежну оцінку до ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ» тим, що звіт мав бути складений незалежним оцінювачем і тим, що при складанні Звіту в ТОВ «БІЗНЕС-АССІСТ» не були враховані всі пошкодження. Однак, такі доводи представника позивача є необґрунтованими, оскільки Звіт, на підставі якого було здійснено виплату страхового відшкодування був виготовлений не працівником страхової компанії, а стороннім суб'єктом оціночної діяльності. Доводи про те, що при складанні Звіту вартості матеріального збитку ТОВ «БІЗНЕС-АССІСТ» не були враховані всі пошкодження представник позивача обґрунтувати не зміг. Огляд належної позивачу квартири був проведений оцінювачем в присутності позивача і Акт сюрвейерського огляду від 18.10.2012 р. був нею підписаний (а/с130 т. 1). За таких обставин, підстави для визначення розміру матеріального збитку, що складається з вартості відновлювального ремонту належної позивачу квартири за Звітом, складеним ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ», відсутні.

Вимоги позивача про відшкодування їй вартості трьох системних блоків на загальну суму 8 586 грн. також є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що системні блоки були ушкоджені в результаті залиття і не підлягають відновлювальному ремонту. У Звіті про незалежну експертну оцінку майнової шкоди, завданої власнику комп'ютерного обладнання, від 07.12.2012 р., виготовленого ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ» було зроблено висновок лише про вартість цього майна з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Акт огляду серверного адміністратора СПД ОСОБА_6 не може розглядатись як належний доказ пошкодження системних блоків та неможливості їх відновлення (а/с 199 т. 1).

Крім того, суд першої інстанції безпідставно включив до розміру заподіяної матеріальної шкоди суму 2 500 грн., сплачену за двома Договорами про експертно-оціночне обслуговування, на підставі яких було складено Звіти про оцінку, оскільки це є витратами, пов'язаними із залученням спеціалістів, які відносяться до судових витрат. Судом апеляційної інстанції було відмовлено у відшкодуванні матеріальної шкоди, визначеної на підставі вказаних Звітів, а тому витрати за їх виготовлення стягненню на користь позивача не підлягають.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року змінити в частині відшкодування матеріальної шкоди та визначити розмір шкоди в сумі 1 280 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 759/1604/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1780/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.