АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/374/15 Справа № 206/8551/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кушнірчук Р.О. Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з таким позовом, посилаючись на те, що 14 червня 2007 року між ним та відповідачем був укладений договір № б/н, за яким він надав відповідачеві кредит у розмірі 250 грн. з подальшим його збільшенням до 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит відповідно до умов договору та умов кредитування, але свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим має заборгованість в сумі 21771,28 грн. (заборгованість за сумою кредиту - 6769,22 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7990,85 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5498,29 грн., штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 1012,92 грн. (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором за період з 03.12.2010 року по 31.10.2013 року в розмірі 2226,06 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 843,33 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 567,96 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 300,94 грн., штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 13,83 грн. (процентна складова).

Розглянувши справу та перевіривши доводи скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2007 року на підставі поданої відповідачем заяви про встановлення ліміту кредитування банк надав йому кредит у розмірі 250 грн. з подальшим його збільшенням до 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит відповідно до умов договору та умов кредитування.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, та строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (в поле MONTH), а згідно заяви ОСОБА_2 від 14 червня 2007 року, яка є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору, визначено, що строк дії картки: 6/11, тобто червень 2011 року; базова процентна ставка: 22,8% на рік; розмір комісії: 1% від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Проте свої зобов'язання позичальник належним чином не виконав, у зв'язку з чим за наданим банком суду першої інстанції розрахунком станом на 30 вересня 2013 року заборгованість за кредитним договором з урахуванням збільшеної з 01.01.2013 року позивачем відсоткової ставку по кредиту з 22,8% до 30% складає 21771,28 грн., з якої заборгованість за сумою кредиту - 6769,22 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7990,85 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5498,29 грн., штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 1012,92 грн. (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Умовами вказаного кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки за умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, тобто передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Крім того, статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661 -VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10 січня 2009 року, передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч.1 ст. 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Безпідставність збільшення відсоткової ставки за кредитним договором з 22,8% до 30% визнав і представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції та надав новий розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 31.10.2013 року у розмірі 13313,9 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту - 6769,22 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4622,12 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 812,40 грн., виключивши при цьому зі своїх первісно заявлених вимог стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Разом з тим, з урахуванням загального трирічного строку позовної давності та часу звернення позивача до суду з такими вимогами в грудні 2013 року сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню в судовому порядку в межах строку позовної давності, буде складати грудня 2010 року у розмірі 6028,38 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту - 843,33 грн. (6769,22 - 5925,89), заборгованість по процентам за користування кредитом - 4372,65 грн. (4622,12 - 249,47), заборгованість по комісії за користування кредитом - 812,40 грн..

Проте, суд зазначені норми закону та обставини справи залишив поза увагою, не перевірив правильність наданого банком розрахунку заборгованості з урахуванням спливу строків позовної давності за окремими платежами, про застосування якої заявляв відповідач в судовому засіданні, а також безпідставно стягнув заборгованість за кредитним договором з 01.01.2013 року за відсотковою ставкою 30%.

За таких обставин, рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. ст. 267, 625, 1054 ЦК України та ст. 309 ЦПК України про стягнення на користь позивача зазначеної суми заборгованості за кредитним договором з позичальника.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляцiйну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 22.01.1998 року) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 червня 2007 року станом на 31.10 2013 року у розмірі 6028,38 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту - 843,33 грн., заборгованість по процентам - 4372,65 грн., заборгованість по комісії - 812,40 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 22.01.1998 року) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (р/р 0001, МФО 305299, ) судовий збір у розмірі 229,40 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: