Ухвала іменем україни
04 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної адміністрації залізничного транспорту України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 липня 2013 року в касі залізничного вокзалу «Запоріжжя-2» вона придбала квиток на потяг «Москва-Хабаровськ», в якому була відсутня інформація щодо поясного часу прибуття потягу за місцем призначення. Прибувши у м. Хабаровськ, позивачка з'ясувала, що в квитку зазначений московський час, а не місцевий, у зв'язку з чим вона спізнилась на літак напрямком «Хабаровськ-Южносахалінськ» та була вимушена повторно придбати авіаквитки напрямком «Хабаровськ-Южносахалінськ» та «Южносахалінськ-Хабаровськ».

На підставі наведеного, ОСОБА_4 просила суд стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України на свою користь матеріальні збитки в сумі 4 295 грн, що становить вартість авіаквитків за напрямком «Хабаровськ-Южносахалінськ» та «Южносахалінськ-Хабаровськ», 3 % річних − 81 грн 71 коп., інфляційні втрати − 318 грн 56 коп., а також 5 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки Державна адміністрація залізничного транспорту України є органом управління залізничним транспортом загального користування, в той час як Державне підприємство «Придніпровська залізниця», касиром якої було оформлено квиток, є окремою юридичною особою та не входить до складу Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Такі висновки є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 на залізничній станцій Запоріжжя-2, яка відноситься до ДП «Придніпровська залізниця», було придбано залізничний квиток сполученням Москва-Хабаровськ, відправлення 01 серпня 2013 року о 00 год. 35 хв., дата та час прибуття 07 серпня 2013 року о 05 год. 58 хв. (а. с. 5).

Порядок перевезення пасажирів і вантажів залізничним транспортом регулюється Законом України від 04 липня 1996 року «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затвердженими наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27 грудня 2006 року № 1196.

У свою чергу, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення (ст. 910 ЦК України).

Судами встановлено, що ОСОБА_4, скориставшись своїм правом передбаченим п. 7 ч. 1 ст. 911 ЦК України, отримала інформацію про час та місце відправлення та прибуття транспортного засобу, яка вказана у транспортному документі (квитку), та, скоригувавши свій маршрут відповідно до часу прибуття потягу до Хабаровська, придбала авіаквиток на рейс сполученням «Хабаровськ-Южносахалінськ» на 07 серпня 2013 року, час відльоту о 08 год. 50 хв.

У зв'язку з тим що потяг Москва-Хабаровськ прибув із запізненням на 4,5 години, тобто приблизно о 10 год. 30 хв. за московськими часом та відповідно 17 год. 30 хв. за місцевим часом, ОСОБА_4 спізнилася на літак та змушена була купувати авіаквитки на інший рейс.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 33 ЦПК України.

Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. При цьому обґрунтованість позовних вимог, заявлених до неналежного відповідача, не перевіряється.

Таким чином, оскільки ДП «Придніпровська залізниця», касиром якої позивачеві був оформлений квиток, є окремою юридичною особою та не входить до складу Державної адміністрації залізничного транспорту України, клопотання про залучення ДП «Придніпровська залізниця» в якості відповідача позивачем не заявлялось, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову, що не позбавляє позивача звернутися з позовом до належного відповідача.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська