Провадження № 22-ц/783/1461/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді - Берези В.І., суддів - Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання - Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 13 грудня 2013 року у справі за поданням начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Бойко О.В. про примусове проникнення в нежиле приміщення,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою подання начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Бойко О.В. задоволено. Надано дозвіл державному виконавцю Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 на примусове проникнення в нежиле приміщення боржника ОСОБА_2, що знаходиться по АДРЕСА_1 для виконання виконавчого листа №465/2770/2013-ц, виданого 2 жовтня 2013 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суми заборгованості за договором позики в розмірі 297620,12 грн. та сплаченого судового збору в розмірі 3076,20 грн.

Ухвалу оскаржила боржник ОСОБА_2, просить таку скасувати, постановити нову - про відмову в задоволенні подання начальника Галицького ВДВС ЛМУЮ від 3 грудня 2013 року про примусове проникнення до нежитлового приміщення. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не з`ясовані та не встановлені обставини, що мають істотне значення для справи, не досліджені письмові докази та матеріали виконавчого провадження, висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Відсутні докази про неможливість доступу до приміщення боржника та належності майна у квартирі, у актах державного виконавця відсутні підписи понятих, сторін виконавчого провадження, відсутні докази щодо звернення стягнення на майно. Місцем проживання боржника є територія Франківського району, виконавче провадження відкрито з порушенням правил територіальності. Не дотримано термін добровільного виконання рішення, розгляд справи відбувся без участі державного виконавця без повідомлення сторін виконавчого провадження.

В судове засідання апеляційної інстанції з`явився представник апелянта ОСОБА_6, який підтримав апеляційну скаргу, представник відділу ДВС не з`явився, хоч належним чином відділ ДВС повідомлений про розгляд справи.

Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, заслухавши представника апелянта, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у Галицькому ВДВС ЛМУЮ на виконанні (державний виконавець Табінський О.В.) перебувало виконавче провадження ВП № 40870986 з примусового виконання виконавчого листа № 465/2770/2013-ц, виданого 2 жовтня 2013 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суми заборгованості за договором позики в розмірі 297620,12 грн. та сплаченого судового збору в розмірі 3076,20 грн.

Державним виконавцем 21 листопада 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Виконавчий документ надійшов на адресу Галицького ВДВС ЛМУЮ з Франківського ВДВС ЛМУЮ за місцем знаходження майна боржника, яке знаходиться в магазині - салоні, котрий розташований за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається із наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 3 грудня 2013 року, квартира (магазин-салон) за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Відповідно до актів державного виконавця від 26 листопада 2013 року, 27 листопада 2013 року, 28 листопада 2013 року, 29 листопада 2013 року, 2 грудня 2013 року, 3 грудня 2013 року, боржником доступу до приміщення магазину для проведення опису надано не було.

Враховуючи наявні в матеріалах справи документи, а саме належність боржнику на праві власності магазину-салону, а також відсутність доступу до зазначеного майна, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що невжиття заходів примусового проникнення може зробити неможливим виконання рішення суду, тому подання про примусове проникнення до нежитлового приміщення задоволив та надав дозвіл на примусове проникнення до цього приміщення.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Згідно з ч.2 ст. 30 Конституції України,не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Згідно з ч.2 цієї ж статті, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

На зазначену норму суд першої інстанції уваги не звернув, розглянув подання без участі державного виконавця, та без дослідження матеріалів виконавчого провадження, та дійшов передчасного висновку про те, що саме такий спосіб, як примусове проникнення до володіння боржника, є вірно обраним способом для виконання рішення суду.

На думку колегії суддів, вирішення подання без участі державного виконавця та без дослідження матеріалів виконавчого провадження унеможливлює перевірити належність обраного способу примусового виконання рішення суду та вчинення державним виконавцем усіх передбачених ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення .

З урахуванням наведеного, примусове проникнення до володіння боржника застосовано передчасно, без з`ясування відповідних обставин, які існували на час винесення оскаржуваної ухвали, з порушенням встановленого цивільно-процесульним законом порядку.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи порушення порядку, встановленого для його вирішення, та з метою перевірки тих обставин, на які посилається апелянт та які не були перевірені, встановлені судом першої інстанції, ухвалу слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч.1 ст.312, ст.ст.313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 13 грудня 2013 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.