АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчук Т.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру», за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3

Подання обґрунтовував тим, що на примусовому виконанні у відділі ДВС України перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Кіпру» заборгованості у розмірі 84 298 752,00 грн.

Боржник в добровільному порядку виконати рішення суду відмовляється, у зв'язку із чим виникла необхідність обмежити його у праві виїзду за межі території України на підставі статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року подання задоволено, ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання ним рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2014 року.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам процесуального закону та про постановлення нової, якою у задоволенні подання відмовити.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що державним виконавцем не було обґрунтовано факту ухилення боржника від виконання рішення.

Крім того, суд не врахував ту обставину, що ухвалою Вищого спеціалізованого _____________________________________

Справа № 761/21769/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1938/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гайдук С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2014 року та зупинено виконання вказаного рішення до закінчення касаційного провадження.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Державний виконавець Артемчук Т.В., належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник стягувача ПАТ «Банк Кіпру» - ШмідтМ.Г. надіслав до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи, в якому посилався на неможливість з'явитися в судове засідання у зв'язку із зайнятістю в аукціоні з продажу майна іншого боржника. Враховуючи організаційно-правову форму вказаної юридичної особи та реальну можливість забезпечення прибуття в судове засідання іншого представника, у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, і колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення з наступних підстав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_3, третя особа - ТОВ «Овертайм», про стягнення заборгованості задоволено (а.с. 10-13).

27 травня 2014 року на підставі зазначеного рішення судом видано виконавчий лист № 127/5720/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Кіпру» заборгованості у розмірі 84 298 752,00 грн. (а.с. 9).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчука Т.В. від 5 червня 2014 року відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа (а.с. 16).

З подання державного виконавця вбачається, що боржнику направлялася копія постанови про відкриття виконавчого провадження, однак поштове відправлення повернулося на адресу виконавчої служби. Згідно з довідкою Укрпошти, адресат відмовився від одержання листа (а.с. 18).

Обґрунтовуючи зазначене подання, державний виконавець вказував, що в ході здійснення виконавчих дій встановлено відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів, нерухомого майна, значних пакетів акцій, відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах.

Також вимоги державного виконавця мотивовані тим, що рішення суду боржником в наданий для самостійного виконання строк не виконується, до виконавчої служби останній не з'являється.

Вважаючи наведені доводи обґрунтованими, суд першої інстанції задовольнив подання про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 5, 7 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень не лише своєчасно і повно, але й неупереджено, а також використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», зокрема, передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначено статтею 3771 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

В матеріалах справи не міститься відомостей про те, що ОСОБА_3 викликався до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та не з'явився на виклик.

Відсутність факту виконання рішення суду після отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження не свідчить про ухилення останнього від його виконання.

Також необхідно наголосити на тому, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, про що свідчить невиконання ним передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язків.

Сама відсутність факту виконання боржником зобов'язань на стадії виконання не може свідчити про ухилення від виконання покладених на нього обов'язків за рішенням суду.

Погоджуючись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів виходить із того, що наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_3, як на підставу його вимог, не є доведеними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин справи, які підлягають перевірці, обмежено у праві виїзду ОСОБА_3

Відповідно до положень ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За таких обставин ухвалу суду назвати законною та обґрунтованою не можна, а тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволення подання на підставі п. 2 ч. 2 ст. 307, ст. 312 ЦПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, за наявності об'єктивних даних щодо ухилення боржника від виконання рішення суду, державний виконавець не позбавлений права повторно звернутися з відповідним поданням в передбаченому законом порядку.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року скасувати та постановити нову.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчук Т.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко