РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі : головуючого - судді Загуменнової Н.М.

з участю секретаря Райвахівської Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його з відповідачкою мати - ОСОБА_4 , яка до смерті проживала в АДРЕСА_1.

Позивач вказав, що він доглядав матір до смерті, надавав останній матеріальну допомогу, вів з нею домашнє господарство, проводив поточні ремонти, всі речі після смерті матері перейшли в його користування, тобто він фактично прийняв спадщину після смерті матері, однак у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини не звернувся, так як вважав, що прийняв спадщину, спору про спадкування у нього з відповідачкою не було.

Під час конфлікту з відповідачем, остання повідомила, що прийняла спадщину та спадкове майно належить їй.

31.10.2014 року він звернувся з заявою до Коростенської міської нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім"я ОСОБА_3, однак йому в цьому було відмовлено, так як відповідач на це згоди не надає.

Вважає, що має право на спадкування, так як є спадкоємцем 1 черги, а тому просив визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1, видане 23.12.2013 року на ім"я ОСОБА_3 частково недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві. Позивач уточнив, що просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом частково недійсним в ? частині. Пояснив, що на час смерті матері проживав з останньою, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом не подав, так як не мав свідоцтва про смерть матері.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що вона в установлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину на законних підставах.

Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коростені померла ОСОБА_4 ( копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 а.с.3).

ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок № 546 ( а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, зокрема, на вищевказаний житловий будинок.

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_4 ( копія свідоцтва про народження а.с.14).

Таким чином, відповідно до вимог ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України позивач по справі є спадкоємцем 1 черги після смерті матері за законом.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З даних паспорту позивача ( а.с. 13 ) слідує, що позивач з 26.03. 1985 року зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2. З позовної заяви та пояснень сторін в суді слідує, що ОСОБА_4 на день смерті проживала в АДРЕСА_1.

Отже, для прийняття спадщини позивачу необхідно було подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

З довідки № 01-16/16/922 від 29.12.2014 року, виданої Коростенською державною нотаріальною конторою та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( а.с. 24, 25), слідує, що позивач ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 в нотаріальну контору не звертався. Сам позивач та його представник в судовому засіданні також стверджували, що позивач з заявою про прийняття спадщини після смерті матері в нотаріальну контору не звертався.

Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 є дочка померлої - відповідач по справі ОСОБА_3, якій 23.12.2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 ( а.с. 11).

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання позивача на те, що він прийняв спадщину після смерті матері, так як на час смерті матері проживав з останньою, є безпідставними, так як не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме даними про реєстрацію постійного місця проживання.

Так, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв"язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Позивач не надав суду доказів того, що він звертався до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та що така заява була судом задоволенна і рішення набрало законної сили. А тому наданий на підтвердження цього акт від 20.12.2014 року не є належним та допустимим доказом цієї обставини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. А тому доводи позивача про те, що він не подав в установлений законом строк в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини через відсутність свідоцтва про смерть матері, суд відкидає, так як при вирішенні даного спору вказана обставина не має правового значення, поважність пропуску строку для прийняття спадщини мало б вирішуватись при вирішенні спору про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такої вимоги позивач не заявляв, доказів того, що вказане питання вирішувалось в іншому провадженні не подав.

Та обставина, що до позивача в користування перейшли речі покійної, не свідчить про прийняття позивачем спадщини, так як закон не пов"язує цю обставину з прийняттям спадщини.

Таким чином чином, оскільки позивач протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Крім того, відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається судом недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Позивач та його представник не надали суду доказів того, що відповідач не мала права на спадкування. Також ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач та його представник не зазначили з яких саме інших підстав, встановлених законом, вказане свідоцтво може бути визнано недійсним та не надали жодних доказів стосовно цього.

Суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, не приймає визнання відповідачем позову, так як визнання відповідачем позову суперечить закону. У випадку згоди ОСОБА_3 ,яка прийняла спадщину, щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, дане питання має вирішуватись в порядку, визначеному ст. 1300 ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним необгрунтовані і задоволенню не підлягають.

Тому, на підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 213 -218, ЦПК України, ст.ст. 1222, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272, 1301 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним відмовити за необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: