Справа № 159/7299/14-ц
Провадження № 2/159/120/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 12 січня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді Окостень І.В., при секретарі Конашук М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся у суд із указаним позовом, просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та баби ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1. За життя батько отримав свідоцтво про право власності на цю квартиру, але у свідоцтві зазначено, що квартира передана у спільну сумісну власність, відомості про інших співвласників відсутні. У зв'язку із такими недоліками правовстановлюючого документу він позбавлений можливості оформити свої спадкові права на квартиру.

Позивач у судові засідання не з'являвся. Його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні 23 грудня 2014 року підтримала позов у повному об'ємі з підстав, наведених у позовній заяві, просила його задовольнити. У наступне судове засідання 12 січня 2015 року не з'явилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності.

Відповідач Ковельська міська рада Волинської області подала заяву про відсутність заперечень проти заявленого позивачем позову та слухання справи без участі представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1223, ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, зокрема, у першу чергу, мають діти спадкодавця.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції, встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років у місті Ковелі Волинської області.

Померлий є батьком позивача, що убачається із копії свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_2 від 22 серпня 1966 року.

Із встановлених обставин та наведених норм закону випливає, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї.

Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, оскільки постійно проживав разом з ним на час відкриття спадщини, що слідує із записів будинкової книги. Крім того, є єдиним, хто подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що убачається з матеріалів спадкової справи на ім'я ОСОБА_3, заведеної приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру заповіт від імені ОСОБА_3 не посвідчувався.

Таким чином, суд уважає доведеною ту обставину, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_3.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 12 травня 1993 року, що видане виконавчим комітетом Ковельської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 03 травня 1993 року №353, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1. Квартира приватизована згідно із Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". У даному документі власником квартири зазначений лише ОСОБА_3, відомості про інших співвласників відсутні. Свідоцтво зареєстровано бюро технічної інвентаризації в м. Ковелі. Станом на 04 листопада 2014 року ринкова вартість квартири згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності Прадійчук О.П. складає 278168 грн.

Зважаючи на вказівку у правовстановлюючому документі про те, що квартира належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності, і за відсутності відомостей про визначення його частки у цьому майні, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру.

Відповідно до положень ст. ст. 355, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої та підстави відмови в ній встановлюються законом.

За змістом указаних статей право власності кожної особи на нерухому річ має бути підтверджено відповідним документом, зареєстрованим державним органом. Згідно із свідоцтвом про право власності на указану квартиру єдиним власником зазначений ОСОБА_3. У Розпорядженні органу приватизації від 03 травня 1993 року №353 також зазначено, що квартира АДРЕСА_1 передається у власність ОСОБА_3, про інших осіб відомостей не має.

Зважаючи на такі обставини, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 при приватизації державного житлового фонду передавалася у власність лише ОСОБА_3 і він був єдиним її власником.

Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Оскільки наведені обставини позбавили позивача отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право підлягає захисту в судовому порядку - за ним слід визнати право власності на вказану квартиру в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3

Та обставина, що на час отримання спадкодавцем свідоцтва про право власності на квартиру в ній проживала ОСОБА_4 (мати спадкодавця ОСОБА_3 і баба позивача), не свідчить про те, що з урахуванням положень статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" вона надавала письмову згоду на передачу їй цієї квартири. Як свідчать вищенаведені докази, квартира ОСОБА_4 не передавалася і власником її вона не була, відповідно, до складу спадщину не входить і не можу бути успадкована спадкоємцями ОСОБА_4

Тому, позов підлягає до часткового задоволення.

Виходячи із характеру спору та за відсутності заперечень відповідача щодо задоволення заявленого позову, судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

На підставі ст. ст. 16, 182, 355, 368, 121, 1218, 1223, 1260, 1268, 1270 ЦК України, ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3.

В решіт позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. В. Окостень