АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1424/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Вітер Л. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівМагди Л. Ф. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та представника за довіреністю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року по цивільній справі за заявою головного державного виконавця ВДВС Христинівського РУЮ Плюти Андрія Миколайовича про визнання мирової угоди укладеної між ОСОБА_6 та представником за довіреністю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в процесі виконання рішення (в порядку ст. 372 ЦПК України),-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики.

У своїй заяві просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1 751 088 грн. 40 коп., 0,1% річних від суми боргу за кожен день прострочення, що складає 177 378 грн., та проценти за 13 місяців користування позикою в сумі 207 740 грн., а всього 2 136 206 грн. 40 коп. та судові витрати.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1 751 088 грн. 40 коп., 0,1% річних від суми боргу за кожен день прострочення, що складає 177 378 грн., та проценти за 13 місяців користування позикою в сумі 207 740 грн., а всього 2 136 206 грн. 40 коп. та судові витрати в розмірі 3 654 грн.

У квітні 2015 року головний державний виконавець ВДВС Христинівського РУЮ Плюта А.М. звернувся до суду з заявою про визнання мирової угоди в процесі виконання рішення (в порядку ст. 372 ЦПК України). Свою заяву обґрунтовував тим, що на виконання до відділу ДВС Христинівського РУЮ 06 квітня 2015 року надійшов виконавчий лист № 706/1079/14-ц, виданий 02 вересня 2014 року Христинівським районним судом Черкаської області , про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за договором позики та судових витрат.

07 квітня 2015 року, після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного рішення районного суду, до ВДВС стягувачем ОСОБА_6 та боржником ОСОБА_7 було подано мирову угоду в порядку ст. 372 ЦПК України.

Головний державний виконавець ВДВС Христинівського РУЮ Плюта А.М., посилаючись на норми цивільно-процесуального законодавства та Закону України «Про виконавче провадження», просив суд вирішити питання щодо визнання мирової угоди, укладеної між сторонами виконавчого провадження в процесі виконання рішення та закінчення виконавчого провадження, про що постановити відповідну ухвалу. Копію ухвали направити до ВДВС Христинівського РУЮ.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви головного державного виконавця ВДВС Христинівського РУЮ.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_6 та представник за довіреністю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, вказавши, що судом в не повній мірі з'ясовано обставини, які мають значення для справи.

Апелянти зазначали, що вони в процесі виконання рішення суду дійшли до згоди укласти мирову угоду про наступне:1. Боржник визнає борг, який належить стягнути з нього на користь Стягувача на підставі рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року в сумі 2 136 206 грн. 40 коп.

2. В рахунок сплати вказаної суми Боржник передає у власність Стягувача наступне майно, яке належить Боржнику на праві приватної власності:

- комплекс будівель та споруд Адмінкорпусу загальною площею 739, 3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 99 600 грн.;

- комплекс будівель та споруд Будівельної бригади загальною площею 509, 7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, загальною вартістю 23 800 грн.;

- комплекс будівель та споруд Машинно-тракторного парку загальною площею 2657, 9 кв.м за адресою: АДРЕСА_3, загальною вартістю 171 200 грн.;

- комплекс будівель та споруд Їдальні загальною площею 322, 4 кв.м за адресою: АДРЕСА_4, загальною вартістю 52 900 грн.;

- комплекс будівель та споруд «Гусеферма-свинарник» загальною площею 2074, 5 кв.м за адресою: АДРЕСА_5, загальною вартістю 78 400 грн.;

- нежитлову будівлю, Овочесховище загальною площею 784, 6 кв.м за адресою: АДРЕСА_6, загальною вартістю 54 300 грн.;

- комплекс будівель та споруд майнового комплексу-СТФ загальною площею 7046, 7 кв.м за адресою: АДРЕСА_7, загальною вартістю 180 000 грн.;

- комплекс будівель та споруд майнового комплексу-МТФ загальною площею 12413, 8 кв.м за адресою: АДРЕСА_8, загальною вартістю 470 000 грн.;

- комплекс будівель та споруд Зерноскладу загальною площею 6584, 7 кв.м за адресою: АДРЕСА_9, загальною вартістю 370 000 грн.;

- комплекс будівель та споруд Контори загальною площею 436, 8 кв.м за адресою: АДРЕСА_10, загальною вартістю 61 600 грн.

3. Стягувач приймає у власність від Боржника вказане нерухоме майно та відмовляється від стягнення коштів, які належить стягнути на його користь відповідно до рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року.

У мировій угоді сторони просили зобов'язати Реєстраційну службу Христинівського РУЮ зареєструвати право власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_6

Апелянти вважають помилковим застосування судом норм ст.175 ЦПК України, а не ст.372 ЦПК України, якою не передбачено, що умови мирової угоди повинні стосуватися виключно предмету спору.

Представник боржника ОСОБА_10 та стягувач ОСОБА_6 не погоджуються з висновком суду про те, що зміна способу та порядку виконання рішення повинна пов'язуватись саме із виконанням рішення по суті та, що за мировою угодою в процесі виконання судового рішення право власності не може бути набутим. Звертають увагу, що право власності в процесі стягнення або виконання набувається також і на грошові кошти або інше майно, а не тільки нерухоме. Також помилковим є твердження суду , що примусове стягнення майна боржника можливе лише в порядку ст.62 Закону України « Про виконавче провадження» , шляхом його продажу з прилюдних торгів. При тому, що в процесі розгляду справи ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 31 липня 2014 року був накладений в рахунок забезпечення позову арешт на вказане нерухоме майно, яке є предметом мирової угоди.

Тому просили скасувати ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року та постановити нову, якою задовольнити заяву головного державного виконавця ВДВС Христинівського РУЮ Плюти А.М. , про визнання мирової угоди укладеної між ОСОБА_6 та представником за довіреністю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в процесі виконання рішення (в порядку ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши учасників процесу, що з'явилися, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність, обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення , з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом, оспорювати належність майна і результати його оцінки, подавати письмові заперечення проти розрахунку державного виконавця щодо розподілу коштів між стягувачами.

Згідно ч. 1 ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета спору.

Відповідно до принципу диспозитивності та ст. 372 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається у письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Ці дії мають бути відображені у відповідних письмових документах і визнані судом, оскільки вирішення питання про затвердження мирової угоди та відмови від примусового виконання рішення належить до компетенції суду.

Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Тобто положеннями статей 175, 372 ЦПК України передбачено, що суд повинен перевірити чи відповідають умови мирової угоди положенням закону, її зміст, чіткість викладення її умов, чи стосується угода предмета спору, чи всі умови мирової угоди визначені у межах позову, стосуються предмета позову і засновані на взаємних поступках, чи ліквідується спір, що виник між сторонами, в результаті такої мирової угоди, а також дотримання сторонами і державним виконавцем строків для звернення до суду для затвердження такої мирової угоди.

За результатами розгляду мирової угоди або відмови від примусового виконання суд постановляє ухвалу відповідно до положень ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця про визнання й затвердження мирової угоди, суд першої інстанції дотримався зазначеного вище порядку .

При цьому суд виходив з того, що умови вказаної угоди в розумінні мирової угоди укладеної в процесі виконання рішення суду суперечать вимогам закону.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Так , мирова угода між стягувачем ОСОБА_6 та представником за довіреністю боржника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , укладена на виконання рішення суду про стягнення суми боргу в розмірі 2 136 206 грн. 40 коп. та судових витрат в розмірі 3 654 грн..

Тобто предметом спору були грошові кошти, а не об'єкти нерухомості, відносно яких уклали мирову угоду. При цьому Реєстраційна служба Христинівського районного управління юстиції , про зобов'язання якої зареєструвати нерухоме майно за ОСОБА_6. ставили питання стягувач і боржник, - стороною по цивільній справі та по виконавчому провадженню не була.

Отже, домовленість сторін мирової угоди виходить за межі предмету цивільного позову та ухваленого судом рішення, що було звернуто до виконання.

Крім того, зі змісту мирової угоди вбачається, що її предметом є передача права власності на нерухоме майно - комплекс будівель та споруд згідно переліку від боржника до стягувача.

Таким чином сторони , шляхом укладення мирової угоди , намагаються здійснити відчуження нерухомого майна з переходом права власності на нього , однак такий порядок укладення угод щодо відчуження та набуття у власність майна суперечить чинному законодавству.

Оскільки порядок набуття права власності, перехід права власності та відчуження нерухомого майна визначається цивільним законодавством , шляхом укладення письмового договору, який підлягає нотаріальному посвідченню ( ст.ст.209, 657 ЦК України), з дотриманням необхідних процедур передбачених ст. 55 Закону України "Про нотаріат" , зокрема щодо перевірки на відсутність заборони відчуження або арешту майна, тощо.

У свою чергу звернення стягнення на нерухоме майно при відсутності коштів у боржника на погашення боргу здійснюється з додержанням порядку, визначеного ст.ст. 52, 58, 62, 63 Закону України «Про виконавче провадження».

На, що вірно вказав суд , постановляючи ухвалу.

А стягувач ОСОБА_6 та представник за довіреністю боржника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 зазначених висновків суду не спростували та не надали доказів про порушення судом першої інстанції вимог закон при постановленні ухвали про відмову в затвердженні мирової угоди.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Тому , за вказаних обставин, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням вимог закону .

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та представника за довіреністю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року - відхилити .

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року по цивільній справі за заявою головного державного виконавця ВДВС Христинівського РУЮ Плюти Андрія Миколайовича про визнання мирової угоди укладеної між ОСОБА_6 та представником за довіреністю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в процесі виконання рішення (в порядку ст. 372 ЦПК України) - залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :