Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/1308/14-ц Головуючий у 1-й інст. Сікан В. М.
Категорія 47 Доповідач Борисюк Р. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.

з участю секретаря

судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Попільнянська районна державна адміністрація, відділ Держземагенства у Попільнянському районі Житомирської області, про визнання державного акта на землю недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2014 року, -

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, в якому просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА №427506, виданий Попільнянською районною державною дміністрацією на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 4.4249 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування позову зазначав, що 27 лютого 2003 року відповідно до розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації йому була передана у приватну власність земельна ділянка площею 5,3693 га в межах згідно з планом, яка розташована на території села М. Волиця Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області для ведення особистого селянського господарства.

28 лютого 2003 року йому був виданий Державний акт на право приватної власності на землю.

На початку 2013 року, під час укладення договору оренди землі, йому повідомили, що необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки для внесення в базу даних АС ДЗК. Виготовивши технічну документацію, він не зміг отримати висновки про наявні обмеження на використання земельної ділянки в Попільнянському відділі Держкомземагенсгва, так як на належну йому земельну ділянку, відповідно до розпорядження голови Попільнянської райдержадміністрації від 09.02.2005 року, був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, чим було порушено його право щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з вимогою про визнання частково не чинним та скасування розпорядження голови Попільнянської РДА від 09.02.2005 року, яким було погоджено виготовлений проект землеустрою.

Своєю постановою Житомирський окружний адміністративний суд від 20.05.2014 року позов задовольнив. Житомирський апеляційний адміністративний суд вказане судове рішення залишив без змін і воно набрало законної сили.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2014 року позовну заяву задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позов у повному обсязі.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що ОСОБА_3 є власником спірної земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №427506 від 28.07.2005 року. Право власності на вказану земельну ділянку було набуто в результаті реформування аграрного сектора економіки, як членом колективного сільськогосподарського підприємства. На вищезазначене суд уваги не звернув та виніс неправомірне рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення вказаних правовідносин).

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації від 27.02.2003 року № 79 позивачу була передана у приватну власність земельна ділянка площею 5,3693 га в межах згідно з планом, яка розташована на території села М. Волиця Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області для ведення особистого селянського господарства.

28 лютого 2003 року ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ЖТ № 04-22-006-939, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 2.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 427506, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 4,4249 га (а.с.6), яка розташована на території Сокільчанської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий відповідачу на підставі розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації № 39 від 09.02.2005 року і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 96.

Згідно постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 20.05.2014 року, яка 09 вересня 2014 року залишена без змін ухвалою Апеляційного адміністративного суду, визнано розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації №39 від 09.02.2005 року, в частині погодження проекту землеустрою, передачу у власність та складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 протиправним та скасовано (а.с.10, 29).

Відповідно до положень статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін,третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення ч.2 ст.61 ЦПК України передбачають, що обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлені ці обставини.

У відповідності до положень ст. ст. 125, 126 ЗК України, позивач на законних підставах володіє, як власник земельною ділянкою, зазначеною у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЖТ № 04-22-006-939, який 28.02.2003 року зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 2. Зазначений Державний акт та розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації від 27.02.2003 року № 79, на підставі якого його було видано, є чинними.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та докази по справі, наявні підстави для визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №427506, виданий Попільнянською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_3

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді