Справа №487/9322/14-ц 03.02.2015 03.02.2015 03.02.2015
Провадження № 22ц- 784/354/15 Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко В.В.
Категорія 46 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

03 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Колосовського С.Ю.,

при секретарі ГоренкоЮ.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника позивача ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

про

визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач зазначав, що перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який розірвано між ними 22 грудня 2009 року. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є відповідачами у справі. Відповідачі разом з ним зареєстровані у АДРЕСА_1, де проживали за вказаною адресою до розірвання шлюбу із ОСОБА_5

Після розірвання шлюбу відповідачка забрала свої особисті речі та разом з дітьми переїхала на постійне місце проживання до іншого житлового приміщення.

Посилаючись на те, що відповідачі на протязі більше шести місяців підряд без поважних причин не проживають в спірній квартирі, участі у її утриманні не приймають, позивач на підставі ст. ст. 71,72 ЖК України просив визнати їх такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що суд дав неналежну оцінку зібраним по справі доказам.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що з 29 березня 1986 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2009 року шлюб сторін розірвано.

Під час шлюбу в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки, виданої ЖКП «Бриз» Миколаївської міської ради , у спірній квартирі з 17 вересня 1991 року зареєстрована позивачка, яка є основним квартиронаймачем цієї квартири, з 25 липня 2008 року зареєстрований позивач, а також їх діти ОСОБА_7, ОСОБА_6

Пояснення сторін та зміст вказаної довідки ЖКП «Бриз» свідчать, що спірна квартира не приватизована.

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_5 в 2009 році, забравши особисті речі, добровільно виїхала за місцем проживання матері разом з дітьми. Як підставу своїх вимог позивач зазначав факт відсутності відповідачів у квартирі понад шість місяців без поважних причин у зв'язку з переїздом.

Судом встановлено, що заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 посилалася на те, що після припинення сімейних відносин через неприязні стосунки, які склались з позивачем та поведінку останнього вона змушена була переїхати до своєї матері.

Після цього позивач поміняв замки на дверях квартири, у зв'язку з чим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були позбавлені можливості проживати у ній.

Між тим, ОСОБА_5 інтерес до спірної квартири не втрачала, частково несла витрати , пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг, включаючи і укладення договору про реструктуризацію боргу.

Крім цього, ОСОБА_2 не заперечував, що змінив замки на вхідних дверях, проте доказів передачі відповідачам ключів від нового замка позивач суду не надав.

Наведені обставини свідчать про поважність причин відсутності відповідачів у спірній квартири.

Відповідно до правил статей 71,72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.

Встановивши наведені обставини, суд в межах заявлених вимог, оцінюючи покази свідків , дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі не втратили права користування даною квартирою, були відсутні у цьому жилому приміщенні з поважних причин. Тому підстави, передбачені статтями 71,72 ЖК України для задоволення позову відсутні.

Що стосується показань свідка ОСОБА_8, допитаного за ініціативою позивача, та акту від 22 вересня 2014 року, складеного сусідами за участі представника ЖЕК, про відсутність відповідачів у квартирі, то ці докази не містять обставин щодо причин відсутності останніх у спірному жилому приміщенні, а тому не можуть бути розцінені як достовірні докази на підтвердження вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 має інше житло у власності, не мають правового значення для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із заявлених правових підстав.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді