22-ц/775/126/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Костромітіна О.О.
Категорія 53 Доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Попової С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення заборгованості з індексації заробітної плати, компенсації у зв»язку з затримкою її виплати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК імені Ілліча») на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року позивач звернувся до ПАТ «ММК ім. Ілліча» з позовом про зобов»язання відповідача провести нарахування та виплату індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходу у зв»язку затримкою її виплати за період з 18 червня 2003 року по 23 квітня 2008 року в розмірі 8947,30 грв., середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 24 квітня 2008 року по день ухвалення рішення в розмірі 117 569,52 грв., відшкодування моральної шкоди - 2000 грв.

Посилався на те, що з 18 червня 2003 року по 23 квітня 2008 року перебував в трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча». За час його роботи при виплаті заробітної плати відповідачем не проводилася індексація, передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом виплати заборгованості з індексації та компенсації заробітної плати та стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виплати належних сум з моменту звільнення по день ухвалення рішення. Також вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінив у 2000 грн. та просив стягнути вказану суму з відповідача на його користь.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК імені Ілліча» на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини доходів у зв»язку з затримкою її виплати в сумі 1062 грн. 89 коп, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 3947 грв., у відшкодування моральної шкоди - 100 грн., а всього 5 109,89 грв. Крім того, стягнуто з ПАТ «ММК імені Ілліча» в дохід держави судовий збір - 243 грв. 60 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 листопада 2014 року виправлені арифметичні помилки у вступній та резолютивній частині рішення суду за даним позовом від 4 листопада 2014 року. Вказано у вступній та резолютивній частинах рішення: «Стягнути з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати та компенсацію втрати її частини у розмірі 1062,89 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 10448,20 грн., моральну шкоду у розмірі 100 грн., а всього 11611,09 грн.»

В апеляційній скарзі ПАТ «ММК імені Ілліча» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 у задоволені позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що заборгованості відповідача по нарахованим, але не виплаченим сумам індексації та компенсації заробітної плати не існує. При обчисленні суми середнього заробітку судом було проігноровано приписи ст. 117 КЗпП України та практику Верховного Суду України щодо застосування принципу співмірності заявленої позивачем суми середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільнені сум порівняно з сумою основної вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча» - Новгородської В.В., яка підтримала доводи скарги та просила її задовольнити, заперечення проти скарги ОСОБА_1, який просив скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18 червня 2003 року по 23 квітня 2008 року перебував в трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці про прийняття та звільнення з роботи (а.с. 9). За цей період роботи позивачу нараховувалася та виплачувалася заробітна плата без індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв»язку з несвоєчасною її виплатою.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що при перевищенні порогу інфляції, який встановлювався в розмірі 101 відсотка, заробітна плата позивача за період з червня 2003 року до липня 2006 року не індексувалася. Загальна сума невиплаченої суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв»язку з затримкою її виплати, яка підлягає стягненню складає 1062 грн. 89 коп. Оскільки відбулося порушення трудових прав ОСОБА_1 щодо отримання додаткових виплат у вигляді індексації та компенсації заробітної плати, частково підлягають задоволенню його вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку суд оцінив у сумі 100 грв. Стягуючи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних сум, суд виходив з частки заробітної плати, яка не виплачена та є спірною, у порівнянні з загальною сумою виплаченої заробітної плати за спірний період (21 117,66 грв.). Розмір цієї частки визначений судом у 5,03%. Тому, розмір середнього заробітку, з урахуванням цієї частки, становить 10 448,20 грв.

Колегія не може повністю погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно виходив з положень ст. 95 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про індексацію грошових доходів громадян», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1078 від 17 липня 2003 року та роз'яснень, які викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 1-18/2013, відповідно до яких індексація є складовою частиною заробітної плати і у разі порушення законодавства про її виплату, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У відповідності з вимогами ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір і що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вирішуючи спір, суд дійшов вірного висновку про доведеність факту порушення законодавства, в частині невиплати позивачеві суми індексації заробітної плати в розмірі 523,94 грв. Невиплата суми індексації в зазначеному розмірі стала підставою для стягнення з підприємства на користь позивача компенсації у зв'язку з порушенням строків її виплати, розмір якої становить 538,95 грв.

В основу рішення суд обгрунтовано поклав розрахунок заборгованості з індексації та компенсації заробітної плати, наданий ПАТ «ММК імені Ілліча» (а.с. 34), який визнаний позивачем і не спростований належними та допустимими доказами, а тому, відсутні підстави вважати його таким, що суперечить вимогам вищенаведених правових норм.

Однак, при цьому, суд не зазначив в рішенні період, за який нараховані та не виплачені вказані в розрахунку суми, що є підставою для зміни рішення, а саме, доповнення рішення вказівкою про стягнення суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв»язку з затримкою її виплати за період з червня 2003 року по липень 2006 року.

Приймаючи до уваги, що індексація заробітної плати входить до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів, а в наданому відповідачем розрахунку індексації, що підлягає виплаті позивачу, не зазначені суми відповідних відрахувань податків і обов'язкових платежів, при виплаті відповідачем присуджених позивачу сум належить утримати з них передбачені законом податки і обов'язкові платежі, але суд, ухвалюючи рішення, про це не зазначив, що також є підставою для доповнення рішення вказівкою про утримання з присуджених сум обов»язкових платежів та податків при їх виплаті.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ММК імені Ілліча» про те, що заборгованості перед позивачем підприємство не має, оскільки заробітна плата позивача у 2003 - 2006 роках не підлягала обов'язковій індексації у зв»язку з тим, що розмір заробітної плати позивача регулярно переглядався відповідачем у бік збільшення, є не доведеними належними і допустимими доказами, як суду першої інстанції, так і апеляційному суду, тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Враховуючи, що факт порушення трудових прав ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, правильним визнається рішення про відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки, у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи частково позов та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у 100 грв., суд першої інстанції навів правове обґрунтування свого рішення, підстав для скасування рішення в цій частині колегія суддів не вбачає, в апеляційній скарзі не наведено будь - яких обставин, які б спростовували правильність висновку суду.

Що стосується рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Згідно зі ст.ст.47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник, або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, з наступними змінами, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі постанова Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року), установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗ п П України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв»язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право; частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 23 квітня 2008 року.

День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи, що визнається відповідачем.

На час звільнення позивача повний розрахунок з ним проведено не було: залишилася невиплаченою сума індексації заробітної плати в розмірі 523,94 грв. та компенсація втрати частини доходів у зв2язку з несвоєчасною її виплатою в розмірі 538,95 грв. До дня ухвалення рішення вказана сума ОСОБА_1 не виплачена.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 117 569,52 грв. за період з 24 квітня 2008 року по час ухвалення судового рішення - по 04 листопада 2014 року, тобто, за 1633 робочих дня.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення становила 127,20 грв., що не оспорюється сторонами (а.с. 33).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення індексації заробітної плати на суму 8947,30 грв., які задоволено судом частково - на 1062,89 грв.

Таким чином, оскільки спірна сума, на яку ОСОБА_1 має право становить 1062,89 грв.; частка, яку становить вказана сума від заявлених ним вимог є незначною та дорівнює 0,11 (1062,89 :8947,30), а тому, з урахуванням істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком про який просив позивач - 117 569,52 грв., конкретних обставин справи, наведених вимог закону та загальних засад цивільного судочинства щодо справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення та зменшення розміру середнього заробітку за період з 23 квітня 2008 року по 4 листопада 2014 року до 3947 грв.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у зв»язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ПАТ «ММК імені Ілліча» підлягає частковому задоволенню, рішення суду, в частині стягнення суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв»язку з несвоєчасною її виплатою, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати підлягає зміні: стягненню з ПАТ « ММК імені Ілліча» на користь ОСОБА_1 суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв»язку з несвоєчасною її виплатою за період з червня 2003 року по липень 2006 року в розмірі 1062,89 грв.; середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 24 квітня 2008 року по 4 листопада 2014 року в сумі 3947 грв., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов»язкових платежів при їх виплаті.

Це ж рішення, в частині стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 100 грв. та судових витрат в дохід держави, підлягає залишенню без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307,309,313-315,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «ММК імені Ілліча» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2014 року, в частині стягнення суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв»язку з несвоєчасною її виплатою, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь ОСОБА_1 суму індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв»язку з несвоєчасною її виплатою за період з червня 2003 року по липень 2006 року - 1062,89 грв.; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 24 квітня 2008 року по 4 листопада 2014 року - 3947 грв., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов»язкових платежів при їх виплаті.

Це ж рішення в частині стягнення з ПАТ « ММК імені Ілліча» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 100 грв. та в дохід держави судового збору - 243,60 грв. залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді