РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18946/14-ц

пр. № 2/759/1072/15

28 січня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А при секретарі Лазаренко Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на ? квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона проживає у вищезазначеній квартирі, починаючи з 1968 року, а з 1996 року в ній зареєстрована. Вказана квартира належала її колишньому чоловіку та його батьку, після смерті яких вона продовжувала добросовісно та відкрито в ній проживати, успадкувавши після смерті батька колишнього чоловіка ОСОБА_4 іншу ? квартири АДРЕСА_1. Оскільки, спадкове майно після смерті ОСОБА_3, а саме 1/2 частина вказаної квартири, не перейшло до держави, спадщина не була визнана відумерлою, інших спадкоємців немає, а вона одноособово добросовісно, безперервно володіє, відкрито користується всією квартирою близько 18 років, тому і звернулася до суду для визнання її права власності за набувальною давністю.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Позивачка додатково суду пояснила, що спірна квартира належала ОСОБА_3 та його батьку ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, склавши заповіт на неї, а через декілька днів, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 непередбачувано помер і його син ОСОБА_3 Після смерті свекра вона спадщину оформила та стала власником 1/2 частина вказаної квартири, а іншу 1/2 частину квартири оформити не змогла, оскільки ОСОБА_3 заповіту не складав, а шлюб їх було розірвано. Зазначила і те, що розірвання шлюбу хоча і було, проте таке носило формальний характер, оскільки навіть після такого вони завжи та постійно проживали разом як одна сім"я, того часу це було необхідним для членів кооперативу. Вказала і на те, що дітей у них із ОСОБА_3та в нього окремо не було, а тому спадщину за законом ніхто не приймав. Не могла прийняти її і вона, оскільки, серед вказаного вище, КпШС, який діяв на момент відкриття спадщини не передбачав встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Пояснила, що з 1968 року проживає в цій квартирі, а з 1996 року в ній зареєстрована та проживає безперервно та відкрито, спачуючи всі комунальні платежі та підтримуючи належний стан вказаного житла.

Повідомлений про розгляд справи належним чином відповідач Київська міська рада, до суду свого представника не направив, подав письмові пояснення, в яких не заперечував проти позову, та просив розглядати справу у відсутність їх представника, згідно діючого законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та покази свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної власноті ОСОБА_5 та ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 11.03.1993 року, копія якого міститься в матеріалах цієї справи.

ОСОБА_1 пербувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який 24.12.1981 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 про що свідчить відповідне свідоцтво серія НОМЕР_2 та рішення Святошинського суду м.Києва від 10.10.2014 року про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема неправильність написання прізвища ОСОБА_3 в актовому записі № 43 від 15.04.1996 року про його смерть, зробленому виконавчим органом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в книзі реєстрації актів про смерть.

04.10.1996 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія ААА № 771070 з якого вбачається, що на підставі заповіту спадкодавця ОСОБА_5, ОСОБА_1 успадкувала належну йому ? частини квартири під АДРЕСА_1

Згідно інформаційної довідки КВ-2014 № 60389 від 02.06.2014 року наданого Київською міською державною адміністрацією Київське міське бюро технічної інвентеризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована: ? частина за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та ? частина так і рахується за померлим ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Згідно довідки форми № 3, виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 27.09.2013 року позивачка зареєстрована у вказаній квартирі з 14.11.1996 року як її власник.

Згідно матеріалів спадкової справи № 1512/13 до майна померлого ОСОБА_3, які витребовувалися судом згідно відповідної ухвали при розгляді справи в окремому провадженні про встановлення факту, що має юридичне значення, яка також досліджувалася при вирішенні цієї справи, із заявою про прийняття спадщини до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори зверталася лише позивачка ОСОБА_1, якій було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва з підстав відсутності документів які б підтверджували родинні відносини із спадкодавцем. Також вбачається і те, що жодних свідоцтв про право на спадщину померлого ОСОБА_3 не видавалось. Отже, із вказаного вбачається відсутність будь-яких спадкоємців майна померлого ОСОБА_3

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6, яка проживає за даресою: АДРЕСА_3, під присягою пояснила, що знайома з позивачкою близько 20-ти років, оскільки їх чоловіки перебували в дружніх стосунках, то і вони з позивачкою спілкувались відповідно. ОСОБА_1 всі ці роки проживала по АДРЕСА_1, разом з чоловіком та його батьком, а після їх смерті продовжує в ній жити сама. Зазначила і те, що позивачка жила з ОСОБА_3 як подружжя, про розірвання їх шлюбу не знала. ОСОБА_1 сплачує за комунальні послуги, користується вказаною квартирою, поміняла вікна, зробила ремонт. Про спадоємців їй нічого не відомо, відомо лише про відсутність дітей у подружжя. Також повідомила, що часто буває у квартирі позивача, проте нікого крім неї там ніколи не бачила, та підтвердила, що позивач постійно і вільно володіє спірною квартирою більше десяти років після смерті її чоловіка та свекра, та більше двадцяти років взагалі в ній проживає.

У якості свідка також був допитаний її сусід - ОСОБА_7, проживаючий в АДРЕСА_4, який засвідчив, що з позивачкою вони знайомі близько 25 років, вони є сусідани, оскільки проживають в сусідніх квартирах, він у квартирі під № 17, позивач - № 18. ОСОБА_1 постійно проживає за цією адресою і дуже давно. Повідомив суд і про те, що раніше там проживало три особи, позивач, її чоловік та батько її чоловіка. На протязі 25 років ОСОБА_1 проживає у вказаній квартирі постійно та відкрито. Свідок буває у вищезазначеній квартирі, яка перебуває в ідеальному стані, що свідчить про те, що позивач доглядає за квартирою.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутті правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (надувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за надувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоди, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 р., тому норма ст. 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2001 р., а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно може мати місце з 1 січня 2011 року.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Дослідивши надані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки у судовому засіданні встановлено що ОСОБА_1 з листопада 1996 року добросовісно, відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, зокрема 1/2 частиною квартири АДРЕСА_2, яка належала померлому ОСОБА_3, несе витрати по утриманню даного майна, а тому згідно ст.344 ЦК України набула права власності на дане майно за набувальною давністю.

На підставі ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 179, 208, 209, 212-215 ЦПК України, Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на ? частину квартири АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя:

Суд також враховує правову позицію, викладену в п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року т № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування» про те, шо відповідно до змісту положень ст. 334 ЦК України набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності.