Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/253/15 Головуючий у суді І-ї інстанції КулінкаЛ.Д.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

при секретарі: Кравченко Я.С.

за участю позивача та його представника

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Зазначав, що з 22 грудня 2011 року перебував з відповідачем у шлюбі і в цей період ними було придбане майно: холодильник, швейна машина, кондиціонер, два телевізора, портативний стереопрогравач, хлібопіч, планшет, газова плита, комп'ютер, ліжко двоспальне, шафа-купе, всього на суму 25279 грн. 40 коп. Оскільки відповідачка подала заяву про розірвання шлюбу, майно знаходиться за місцем її проживання, просив визнати за нею право власності на все вищезазначене майно та стягнути з неї на його користь ? вартості спільного майна подружжя в сумі 12639 грн. 70 коп.

На підставі висновку товарознавчої експертизи позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки 11918 грн. 45 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Суд дійшов висновку, що позивач не довів придбання в період шлюбу та наявність майна, зазначеного в позовній заяві, відповідач не погодилася з викупом частки позивача у праві власності та не внесла кошти на депозитний рахунок суду, тому вирішення справи у спосіб, обраний позивачем, є неможливим.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи, а позов визнано відповідачем.

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлена під розписку та смс-повідомленнями (а.с.126,130-131,160-161,164), в засідання апеляційного суду не прибула повторно.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Позивач просив в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача грошову компенсацію за його ? частку майна, придбаного за період з 17 липня 2010 року по 29 серпня 2013 року, в сумі 11918 грн. 45 коп. (а.с.4,8,65). На підтвердження позовних вимог надав список майна із зазначенням дати придбання та його вартості (а.с.8), гарантійні талони, інструкції з експлуатації, чеки на оплату (а.с.17-25).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ст.60 СК України).

Таким чином, факт набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, разом з тим заінтересована особа може довести, що майно було придбане у шлюбі, але за її особисті кошти.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

Таким чином доказуванню підлягають як позовні вимоги, так і заперечення проти позову.

Ухвалою суду від 05 травня 2014 року у справі була призначена товарознавча експертиза для проведення вартості майна станом на березень 2014 року за місцем проживання відповідача, сторони попереджалися про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст.146 ЦПК України, проте як пояснили позивач та його представник, експерт двічі виходив за місцем проживання відповідача, однак експертизу провести не міг, оскільки був відсутній доступ до квартири відповідача, а тому майно оцінено експертом відповідно до строку експлуатації (а.с.33-34).

Матеріалами справи підтверджується, що за час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач прибула в судове засідання один раз 19 червня 2014 року, однак технічний запис судового засідання на носій інформації не було записано (а.с.46,87).

Позивач та його представник в засіданні апеляційного суду пояснили, що відповідач 19 червня 2014 року під час фіксування судового засідання технічними засобами позов визнала, за винятком придбання ними телевізора, сказавши, що це майно сестри, в зв'язку з чим у справі було оголошено перерву. Технічний запис відсутній, відповідач більше в судове засідання на виклики суду не приходила.

За заявою від 27 червня 2014 року відповідач 03 липня 2014 року ознайомилася із матеріалами справи, в тому числі із висновком товарознавчої експертизи від 05 червня 2014 року, та зробила фотокопії справи, додала до матеріалів справи копію рішення суду про розірвання шлюбу та копію свого паспорта (а.с.50-52), письмових заперечень на позов та доказів, що зазначене майно є її особистою власністю, не подавала, висновок товарознавчої експертизи не оспорювала, в судове засідання не приходила.

Також відповідач не подавала письмових заперечень на апеляційну скаргу, копію якої разом з роз'ясненням права на подання заперечень і судовою повісткою про виклик до суду на 28 січня 2015 року отримала під розписку 14 січня 2015 року (а.с.124,126, 131).

28 січня 2015 року в засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 не прибула, причину неявки суду не повідомила, розгляд справи було відкладено на 11 лютого 2015 року, визнано явку відповідача в судове засідання обов'язковою, про що її було повідомлено під розписку 30 січня 2015 року (а.с.157,160,164), а також смс-повідомленням (а.с.161).

В засідання апеляційного суду 11 лютого 2015 року відповідач не прибула, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи те, що відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а також відсутність заперечень відповідача на позов та вартість майна, висновок суду про недоведеність позовних вимог зроблено судом з порушенням диспозитивності цивільного судочинства та правил оцінки доказів, що призвело до неправильного вирішення спору .

Свідоцтвом про шлюб підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 22 грудня 2011 року (а.с.6). Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 08 квітня 2014 року шлюб розірвано (а.с.51).

За положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно, проте такий позов не заявлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що поділу як спільне майно подружжя, підлягає не все майно, зазначене в позовній заяві, а лише майно, яке придбане за період з 22 грудня 2011 року, а саме : швейна машина «Зінгер», придбана 01 липня 2012 року (а.с.24), кондиціонер 28 березня 2012 року (а.с.17-18), хлібопіч 07 березня 2013 року , планшет 02 липня 2013 року, ліжко двоспальне 29 серпня 2013 року, шафа-купе 25 серпня 2013 року(а.с.8).

Висновком товарознавчої експертизи від 05 червня 2014 року (а.с.38-39) вартість цього майна з урахуванням зносу становить 11461 грн.80 коп. (1477+3078.80+460+1150+3290+2016).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 ЦК України).

Майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1 і ч.2 ст.71 СК України).

Висновок суду про неможливість стягнення грошової компенсації на користь позивача, оскільки відповідач не внесла кошти на депозитний рахунок, не ґрунтується на нормах матеріального права.

За змістом ч.4 і ч.5 ст.71 СК України присудження другому з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою і можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, тобто потрібна згода особи, яка отримує грошову компенсацію за частку у праві власності, а не згода особи, яка її сплачує.

Оскільки позивач згідний на отримання грошової компенсації за свою частку майна, то з відповідача на його користь підлягає стягненню 5730 грн. 90 коп. (11461.80:2).

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування в апеляційному порядку з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 121 грн.80 коп., частина витрат на проведення експертизи, що становить 350 грн.( а.с.45).

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2014 року.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 5730 грн.90 коп., судовий збір в сумі 121 грн.80 коп., витрати на проведення експертизи 350 грн., всього 6202 грн.70 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: