Ухвала

Іменем України

29 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 03 вересня 1993 року вона продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартира мала бути реконструйована під магазин, а у випадку продажу цього нерухомого майна відповідачем, грошові кошти мали бути розділені між ними у рівних частинах. Посилаючись на те, що у порушення умов договору відповідач продав зазначене нерухоме майно, проте Ѕ частину грошових коштів від його реалізації їй не віддав, позивачка, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила стягнути з відповідача цю частину грошових коштів у розмірі 135 500 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 135 500 грн., які останній отримав від продажу квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивач не довела своїх позовних вимог та виконання умов договору купівлі-продажу спірної квартири від 03 вересня 1993 року.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Умнова