Номер провадження: 22-ц/785/646/15
Головуючий у першій Пучкова І. М.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю : представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року, -

встановила:

05 грудня 2013р. ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів.

При цьому ОСОБА_5 посилався на те, що між ним та відповідачами 23.04.2008р. було укладено довідку-рахунок про сплату грошових коштів у розмірі 92000 грн. за придбання автомобілю, марки "Toyota Camry", 2004 року випуску, кузов НОМЕР_2.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 діяли від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності ВКК № 205242 від 01.04.2008р., посвідченої приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_9, зареєстрованої в реєстрі за №1016, згідно якої були уповноважені на продаж вказаного автомобіля, яка у подальшому була визнана судом недійсною.

В зв'язку з чим просив на підставі ст.1212 ЦК України солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 92000 грн., три відсотки річних у розмірі 15692 грн. 82 коп. та інфляційних витрат на суму 48116 грн.

Відповідачі та треті особи, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, заперечень проти позову не надали.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014р. позовну заяву ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошові кошти, безпідставно набуті за довідкою-рахунком серії ЦБР за № 118841 від 23 квітня 2008р. у розмірі 92000 грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014р. скасувати, закрити провадження по справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Інші сторони до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2013р., встановлено, що ОСОБА_3 здійснював купівлю - продаж автомобілів, як суб'єкт підприємницької діяльності. Спірний автомобіль марки "Toyota Camry", 2004 року випуску, кузов НОМЕР_2, ОСОБА_3 придбав для себе особисто у ОСОБА_7, однак не оформлював у встановленому законом порядку, а користувався за виданою на його ім'я довіреністю. Надалі цей автомобіль ОСОБА_3 продав ОСОБА_5 за 92000 грн. та вказані гроші отримав особисто. ОСОБА_6, у свою чергу, тільки показував автомобіль ОСОБА_5, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково та стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача грошову суму за продаж спірного автомобілю у розмірі 92000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що автомобіль, марки "Toyota Camry", 2004 року випуску, кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 23 лютого 2007р. в органах ДАЇ, належить на праві власності ОСОБА_7.

Згідно довіреності ВКК №205242 від 01 квітня 2008р., зареєстрованої у реєстрі нотаріальних дій за №1016, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_9, Волинського нотаріального округу, ОСОБА_7 надав повноваження ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відносно вказаного автомобілю, в тому числі на право користування та розпорядження вказаним автомобілем на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_6.(а.с.9).

04 квітня 2008р. ОСОБА_8 за вказаною довіреністю зняв зазначений автомобіль з реєстраційного обліку ДАІ для реалізації.

23 квітня 2008р. ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 92000 грн. за купівлю автомобіля, марки "Toyota Camry", 2004 року випуску, кузов НОМЕР_3, що підтверджується довідкою-рахунком, серії ЦБР за № 118841 від 23 квітня 2008р.

Позивач посилався на те, що автомобіль марки "Toyota Camry", 2004 року випуску він придбав у ОСОБА_3 та ОСОБА_6

25 квітня 2008р. ОСОБА_5 звернувся до МРЕВ-3 Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області з метою постановки придбаного автомобіля на облік, однак йому було відмовлено, оскільки на автомобіль накладено арешт в рамках розгляду кримінальної справи за фактом незаконного вилучення автомобіля за заявою власника автомобіля - ОСОБА_7

Відповідно до спецкатрки ДАІ від 24 квітня 2008р. вказаний автомобіль знаходиться під арештом ДАІ, як знятий з обліку по незаконній довіреності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2013р. позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено. Суд визнав недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області, зареєстрованої в реєстрі за № 1016, видану від імені ОСОБА_7 на право користування та розпорядження автомобілем, марки "Toyota Camry", 2004 року випуску, кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_6.(а.с.12-14).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2014р. апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2013р. залишено без змін.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково та стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача грошову суму за продаж спірного автомобілю у розмірі 92000 грн., які безпідставно отримані ним за продаж автомобіля ОСОБА_5

Доводи апелянта про безпідставність стягнення з нього цих коштів до уваги не приймаються з наступних підстав.

Як вбачається з рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2013р., під час розгляду цієї справи свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що займався купівлею - продажем автомобілів, як суб'єкт підприємницької діяльності. Спірний автомобіль він придбав для себе особисто на початку квітня 2008 року у ОСОБА_10. Договір купівлі-продажу в письмовій формі не укладався, але він отримав від нього довіреність на розпорядження автомобілем видану від імені ОСОБА_7 на ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (його сина), техпаспорт та облікову картку. Вартість покупки не пам'ятає, але розрахувався з ОСОБА_10 в повному обсязі. З ОСОБА_7 він не знайомий, чому автомобілем розпоряджався ОСОБА_10, пояснити не зміг. Надалі його не влаштував цей автомобіль, а тому він його перепродав ОСОБА_5 - 23 квітня 2008 року, скільки той сплатив коштів не пам'ятає, але вважав, що сума вказана у довідці-рахунку приблизно відповідає вартості такого автомобіля на той час. Кошти від продажу автомобіля особисто отримав від ОСОБА_5 у присутності ОСОБА_6 та нікому їх в подальшому не передавав.

За вказаним рішенням, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що спірний автомобіль придбав та подалі перепродав його батько. Він особисто тільки показував автомобіль ОСОБА_5, при передачі коштів не був присутній.

Таким чином, вказаним рішенням суду від 04 листопада 2013р. було встановлено, що ОСОБА_7 не вчиняв односторонній правочин (не підписував довіреність, не був присутній при її складанні), тобто було порушено порядок посвідчення довіреності, внаслідок чого довіреність містить дефект суб'єктного складу (ч.3 ст.244 ЦК України), тому довіреність є недійсною (ч.3 ст.215 ЦК України). В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання права власності на автомобіль - відмовлено.

Також рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2013р., так і ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2014р. підтверджено, що висновком судової почеркознавчої експертизи від 12.07.2013р. №356 встановлено, що рукописні записи у вказаній довіреності та реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_9, Волинського нотаріального округу, від імені ОСОБА_7 виконані не ОСОБА_7 Підписи від імені ОСОБА_7 у вказаних документах та підписи ОСОБА_7 в умовно - вільних і експериментальних зразках відрізняються за загальними ознаками і є непорівнянними.

Згідно постанови прокуратури Одеської області від 08.04.2010р. про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи та про порушення кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння вказаним автомобілем вбачається, що 01.04.2008р вищевказаний автомобіль переданий ОСОБА_7 експедитору ОСОБА_11, як працівнику саме тієї фірми, де вони працювали разом, для поїздки до м. Одеси по службовим справам. Автомобіль, зі слів ОСОБА_11, відібраний у нього в період з 01 по 04 квітня 2008р. невідомими особами в заставу, як гарантування повернення його знайомим ОСОБА_12 грошових коштів у розмірі 25 000 дол. США.

Для перевірки доводів апеляційної скарги, апеляційним судом Одеської області витребувано матеріали кримінальної справи, згідно якої постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 15 листопада 2012р. провадження досудового слідства по кримінальній справі № 00 за ст.289 ч.3 КК України зупинено, до встановлення осіб, які скоїли дане кримінальне порушення.

Доводи представника апелянта про те, що ОСОБА_3 не продавав позивачу вищевказаний автомобіль, не отримував за нього кошти є необґрунтованими, оскільки спростовуються рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2013р., яке залишено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2014р. без змін.

Крім того, відповідно до положень ч. ч. І, 2 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність ВКК №205242 від 01 квітня 2008р., яка зареєстрована у реєстрі нотаріальних дій за №1016, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_9, Волинського нотаріального округу від імені ОСОБА_7 визнана недійсною. На підставі вказаної довіреності ОСОБА_3 продав ОСОБА_5 автомобіль, марки "Toyota Camry", 2004 року випуску, кузов НОМЕР_3 за 92 000 грн., що підтверджується довідкою-рахунком, серії ЦБР за № 118841 від 23 квітня 2008р., а також його поясненнями які він надав за рішенням суду від 04 листопада 2013р. та в матеріалах кримінальної справи.

Таким чином, факт продажу вищевказаного автомобіля саме ОСОБА_3 та отримання ним коштів за продаж автомобіля від ОСОБА_5 підтверджено вищевказаним судовим рішенням, яке вступило в законну силу.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої (потерпілого) без достатньої правової підстави у (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

За ч. З цієї статті положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна: власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідач ОСОБА_3 не надав відповідних письмових доказів як до суду першої так і апеляційної інстанції про те, що грошові кошти у розмірі 92 000 грн. ним було передано ОСОБА_7 або іншим особам, а тому кошти у розмірі 92 000 грн., які він отримав від ОСОБА_5 за продаж вищевказаного автомобіля підлягають стягненню з ОСОБА_3 та поверненню ОСОБА_5

Таким чином, правових підстав та належних доказів, передбачених ст.309 ЦПК України для ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимог позивача, колегією суддів не встановлено.

Відповідач не позбавлений права у разі встановлення по кримінальному провадженню осіб, які вчинили злочин, передбачений за ст.289 ч.3 КК України переглянути рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209,307 ч.1 п.1,308, 314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

О.М.Таварткіладзе