Справа № 2-249/10
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„16 серпня 2010 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Гуревського В.К.,

за секретаря Кузнецовій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння, визнання права власності на частину житлового будинку, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на частину житлового будинку № 29 по вул. Весняна в м. Одесі, загальною площею 40,4 кв. м., житловою площею 26,2 кв. м., що в технічному паспорті значиться під літ. „А1 та складається з: 1-1 кухня, площею 6,1 кв. м., 1-2 коридор площею 6,8 кв. м., 1-3 жила, площею 7,2 кв. м., 1-4 жила, площею 19,0 кв. м., навісів літ. „В, „Г.

В подальшому позивач доповнив позовні вимоги у звязку з тим, що на час звернення до суду із зазначеним позовом спірне домоволодіння не було введено в експлуатацію. В процесі розгляду справи відповідач ввів в експлуатацію спірне домоволодіння та отримав 22 квітня 2009 року свідоцтво про право власності. За таких обставин позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 березня 2008 року, видане ОСОБА_2; визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння від 22 квітня 2009 року, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 29, та визнати за ним права власності на частину житлового будинку № 29 по вул. Весняна в м. Одесі, загальною площею 40,4 кв. м., житловою площею 26,2 кв. м., що в технічному паспорті значиться під літ. „А1 та складається з: 1-1 кухня, площею 6,1 кв. м., 1-2 коридор площею 6,8 кв. м., 1-3 жила, площею 7,2 кв. м., 1-4 жила, площею 19,0 кв. м., навісів літ. „В, „Г, посилаючись в обгрунтування своїх вимог на такі обставини.

На підставі договору на право забудову будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 04.07.1952 року ОСОБА_3 було відведено земельну ділянку площею 418,0 кв. м. під особисте будівництво житлового будинку за адресою: м. Одеса, Іллічівській район, ОСОБА_4, вул. Весняна, 3 (на даний час: м. Одеса, вул. Весняна, 29). Зазначений договір був складений на підставі рішення виконкому Одеської міської ради депутатів від 22 травня 1952 року за № 679. На вищезазначеній земельній ділянці ОСОБА_3 побудував житловий будинок. В подальшому ОСОБА_3 одружується з ОСОБА_5. Від їхнього шлюбу народилася дочка - ОСОБА_2. В 1962 році на постійне проживання до житлового будинку № 29 по вул. Весняна в м. Одесі, який побудував ОСОБА_3, вони забрали рідного брата ОСОБА_5 - ОСОБА_6. ОСОБА_6 прописаний по вищезазначеному житловому будинку з 22.06.1962 року. В 1962 році ОСОБА_6 одружується з ОСОБА_7. 13 червня 1963 року у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народився син - ОСОБА_1. З дозволу ОСОБА_5 ОСОБА_8 ОСОБА_9 для проживання своєї сім і за власні кошти, своєю працею побудував на вищезазначеній земельній ділянці житловий будинок загальною площею 40,0 кв. м., житловою площею 26,2 кв. м., що в технічному паспорті значиться під літ. „А1 та складається з: 1-1 кухня, площею 6,1 кв. м.; 1-2 коридор, площею 6,8 кв. м.; 1-3 - жила, площею 7,2 кв. м.; 1-4 - жила, площею 19,0 кв. м.; навісів - літ. „В , Г, в якому постійно проживав зі своєю сімєю. Вхід до зазначеного житлового будинку (літ. „А1) відокремлений від іншого житлового будинку, що в технічному паспорті значиться під літ. „А. Житловий будинок під літ. „А1 має поштову адресу: м. Одеса, вул. Весняна, 29-б. В паспорті ОСОБА_6 реєстрація місця його проживання значиться за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 29-б. Вся поштова адреса надходила ОСОБА_6 за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 29-б. Оплата за споживчі електроенергію та газ, страхові виплати сімєю ОСОБА_6 проводилася на адресу: м. Одеса, вул. Весняна, 29-б. В подальшому ОСОБА_6 як забудовник вирішив ввести в експлуатацію побудований ним житловий будинок. У 1997 році ОСОБА_3 помер, то згоду на введення в експлуатацію житлового будинку ОСОБА_6 отримав у ОСОБА_5, яка у 2004 році померла. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2008 р. єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_10 є його дочка ОСОБА_2, яка згоду на введення в експлуатацію частини домоволодіння, а саме житлового будинку під літ. „А1 не дає, не визнає права на зазначений житловий будинок за ОСОБА_6 В процесі судового розгляду ОСОБА_2 ввела в експлуатацію домоволодіння № 28 по вул. Весняна в м. Одесі та отримала свідоцтво про право власності на домоволодіння від 22 квітня 2009 року.

23 жовтня 2007 року ОСОБА_6 помер. Єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_6 є його син ОСОБА_1 позивач по справі. В строк, передбачений законодавством, ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6. Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_6, як забудовник спірної частини домоволодіння № 29 по вул. Весняна в м. Одесі, мав право на визнання за ним права власності на житловий будинок загальною площею 40,4 кв. м., та житловою площею 26,2 кв. м., що в технічному паспорті значиться під літ. „А1 та складається з: 1-1 - кухня, пл.6,1 кв. м.; 1-2 - коридор, пл. 6,8 кв. м.; 1-3 - жила, пл. 7,2 кв. м.; 1-4-жила, пл. 19,0 кв. м.; навісів-літ. „В, Г.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на такі обставини.

Право власності на домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 27, ОСОБА_2 набула шляхом прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3. В подальшому, в зв'язку з частковою внутрішньою реконструкцією, яку провела ОСОБА_2, вона належним чином ввела всі будівлі в експлуатацію та отримала Свідоцтво про право власності на домоволодіння від 22.04.2009 року на підставі Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 19.03.2009 року за №300, замість попереднього Свідоцтва про право на спадщину. Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 19.03.2009 року за №300 не скасовано, не відмінено, не визнано недійсним.

ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку за вказаною адресою на підставі Рішення Виконкому Одеської ОСОБА_11 депутатів трудящих від 22.05.1952 року за № 679, Рішення Виконкому Одеської ОСОБА_11 депутатів трудящих від 25.10.1954 року за № 836. Право на будівництво житлового будинку на цій земельній ділянці було набуто ОСОБА_3 04.07.1952 року на підставі Договору на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою, який було укладено з Житловим управлінням Виконавчого Комітету Одеської ОСОБА_11 депутатів трудящих. Протягом 1952-54 років ОСОБА_3 побудував житловий будинок з надвірними господарськими спорудами. Він з сім'єю постійно там проживав, що підтверджується тим, що він отримав Домову книгу для реєстрації за місцем проживання. Правомірність набуття ОСОБА_3 права власності на житловий будинок ніким ніколи не оспорювалось.

Позивачем в обґрунтування своїх вимог була надана суду інформація про те, що ОСОБА_6 (його батько) нібито побудував самостійний житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 29-б, і в той же час його позовні вимоги стосуються не самостійного житлового будинку, а частини домоволодіння, що належать ОСОБА_2М і розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 29, таким чином позивачем чітко не визначений предмет спору.

Окрім цього позивач стверджує, що ОСОБА_6 нібито з дозволу ОСОБА_3 за власні кошти, своєю працею побудував на зазначеній земельній ділянці житловий будинок за № 29-б, відокремлений від іншого будинку. При цьому позивач не заперечує того факту що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір про здачу жилого приміщення останньому в піднайом. В подальшому дію цього договору не було припинено, його частину або договір в цілому не було визнано недійсним. Крім того, в позовних вимогах позивач просить суд визнати за собою право власності на частину домоволодіння № 29 по вул. Весняній, а не на домоволодіння в цілому, що знаходиться за окремою адресою - № 29-б по вул. Весняній, як він стверджує у своїх обґрунтуваннях. Згідно довідки органу самоорганізації населення комітету мікрорайону „Ближні ОСОБА_4 № 93 від 12.06.2008 року, довідки Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта № 07-31/1439 від 10.06.2008 року відсутня адреса: м. Одеса, вул. Весняна, 29-б, та відсутня реєстрації будь-якої особи за цією адресою. Позивачем не надано належних і допустимих доказів в якому саме житловому будинку, за якою адресою і в якості кого був зареєстрований його батько. З боку позивача суду була надана інформація, що в паспорті покійного ОСОБА_6 нібито значилась реєстрація за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 29-б, але згідно встановленого порядку вилучення паспортів, паспорт громадянина вилучається в разі його смерті, і будь-які його ксерокопії не є дійсними і на теперішній час дана інформація не є підтвердженням реєстрації батька позивача. Позивач посилався на те, що на ім'я ОСОБА_6 був виданий технічний паспорт від 06.09.2007 року, при цьому згідно довідки КП „ОМБТІ та РОН від 27.05.2007 року № 4342-10/172-3, даний технічний паспорт визнано недійсним.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі Рішення Виконкому Одеської ОСОБА_11 депутатів трудящих від 22.05.1952 року за № 679 відведено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку, площею 418,0 кв. м, за адресою ОСОБА_4, вул. Весняна.

Рішенням Виконкому Одеської ОСОБА_11 депутатів трудящих від 25.10.1954 року за № 836 „Про результат обміру земель по будівельному кварталу № 428 в м. Одесі ОСОБА_3 за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 27 до земельної ділянки площею 418,0 кв. м. передали в тимчасове користування надлишок земельної площі 17,0 кв. м. Таким чином, площа що перебувала в постійному користуванні ОСОБА_3Д складала з 1954 року 435,0 кв. м.

04 липня 1952 року ОСОБА_3 уклав з Житловим управлінням Виконавчого Комітету Одеської ОСОБА_11 депутатів трудящих Договір на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою. Згідно умов договору на відведеній земельній ділянці ОСОБА_3Д повинен був побудувати одноповерховий кам'яний будинок з кухнею і верандою протягом 30.06.1952 р. - 30.06.1955 р. Договір на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 04.07.1952 року нотаріально посвідчений 04.07.1952 року старшим державним нотаріусом Одеської Першої державної нотаріальної контори. Протягом 1952-54 років ОСОБА_3 побудував житловий будинок з надвірними господарськими спорудами. ОСОБА_3 з сім'єю постійно проживав в цьому будинку, що копією Домової книги.

ОСОБА_3 02.05.1950 року уклав шлюб з ОСОБА_12, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження за 1950 рік зроблено відповідний запис № 2 і видано Свідоцтво про одруження серії ЯР № 467232. Після одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5. Від цього шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, (після шлюбу - ОСОБА_2), та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, (після шлюбу - ОСОБА_15). ОСОБА_2М з дня народження до сьогоднішнього дня постійно проживає в будинку, побудованому батьком ОСОБА_3

17 квітня 1990 року означений шлюб було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний запис за № 326 та отримано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії II - ЖД № 361645. За взаємною домовленістю подружжя будинок залишався власністю одноособово ОСОБА_3, ОСОБА_5С перейшли у особисту власність грошові накопичення. За згодою ОСОБА_3Д його колишня дружина могла проживати в будинку. Вони вели окреме господарство і не спілкувались.

Довідкою Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області за № 50 від 17.06.2008 року ОСОБА_6 С з дня народження (1939 року) проживав у ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня засудження в 1957 році. З 1957 року по 1959 рік відбував покарання за злочин, після чого (тобто після 1959 року) виїхав в місто Дубоссари, Республіка Молдова.

11.06.1962 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 був укладений договір про здачу жилого приміщення піднайом, за яким ОСОБА_6 отримавши право на користування жилим приміщенням за адресою м. Одеса, вул. Весняна, 29, зобовязався сплачувати квартплату.

В 1962 році ОСОБА_6 одружується з ОСОБА_7. 13 червня 1963 року у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народився син - ОСОБА_1.

Щодо твердження позивача про те, що ОСОБА_6 фактично був співзабудовником земельної ділянки, суд виходить з того, що згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок інші особи, що брали участь у будівництві житлового будинку (купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таким чином, участь сторонніх осіб у будівництві будинку не може слугувати підставою для визначення за ними права власності на споруду. Тобто ОСОБА_6 мав право на можливе відшкодування за будь-які види робіт в разі надання відповідних доказів.

За життя ОСОБА_3 ОСОБА_8 ОСОБА_9 до суду чи до органів місцевого самоврядування про визнання свого права на частину домоволодіння не звертався, права ОСОБА_3 як забудовника не оспорював. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_6С не було укладено жодної угоди про участь в будівництві, створення спільної власності, тощо. Позивачем також не надано суду ніяких письмових доказів, що ОСОБА_6С є забудовником земельної ділянки по вул. Весняній № 29 чи № 29-б. Факт сприяння забудовнику у зведенні будинку з боку родичів, чи знайомих не може бути підставою для задоволення їх претензій про визнання права власності на частину будинку.

Посилання позивача на той факт, що ОСОБА_6 і ОСОБА_3 за бажанням останнього звернулися в 1993 році до КП „ОМБТІ та РОН і отримали інвентаризаційні відомості та технічний паспорт на два прізвища не свідчить про існування у них права спільної власності, оскільки в означених документах ці особи не вказані як співвласники. Крім того, суду не представлено доказів того, що померлий ОСОБА_3 погоджувався на оформлення домоволодіння на праві спільної власності (письмові заяви, листи, звернення, тощо), а висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Після укладення договору піднайму ОСОБА_6 відкрив особистий рахунок за спожиту електроенергію з Південним районом електричних мереж ВАТ „Одесобленерго, про що було проінформовано суд листом № 2011 від 10.06.09 року. Договорів на постачання електроенергії, як з власником житлового будинку, Південний район електричних мереж ВАТ „Одесобленерго з ОСОБА_6С не укладав.

Згідно довідки ТОВ „Інфоксводоканал за № 1418/7 від 10.09.2009 року особовий рахунок за спожиту воду був відкритий на ім'я ОСОБА_6С за наявності прописки в якості піднаймача, згідно довідки ЖЕУ, заяви абонента, технічного паспорту на імя ОСОБА_6 Вказаний технічний паспорт згідно довідки КП „ОМБТІ та РОН від 27.05.2008 року за № 4342-10/172-3 від 06.09.2007 року на ім'я ОСОБА_6, визнано недійсним.

Відкрите акціонерне товариство „Одесагаз листом за № 563/09 від 12.03.09 року повідомило ОСОБА_2М, що в разі не надання ОСОБА_6С документів на право власності на частину житлового будинку по вул. Весняній № 29, буде відключено газопостачання.

Згідно довідки органу самоорганізації населення комітету мікрорайону „Ближні ОСОБА_4 № 93 від 12.06.2008 року, вказано, що по вул. Весняній, № 29, (п/б) житловою площею 63,5 кв. м. зареєстровані і проживають 2 особи, а адреси вул. Весняна № 29-б ніколи не існувало і не існує на теперішній час. За адресою: м. Одеса, вул. Весняна, № 29-б ніхто і ніколи не був зареєстрований. З урахуванням того, що паспортний облік за вказаною адресою веде орган самоорганізації населення комітет мікрорайону „Ближні ОСОБА_4, як уповноважена юридична особа, посилання позивача, на те, що його батько був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, може свідчити, що його батько міг бути зареєстрований в іншому житловому будинку, а не в будинку № 29, який є предметом спору.

Згідно довідки Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта за № 07-31/1439 від 10.06.2008 року, Центром поштового зв'язку перевірені документи по наданню поштової адреси і адреса вул. Весняна № 29-б не надавалась, тому посилання позивача, що житловий будинок під літ „А1, що є предметом спору з боку позивача має поштову адресу: м. Одеса, вул. Весняна, 29-б, не підтверджено доказами.

Аналогічно розцінюється судом посилання позивача на оплату страхових платежів за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 29-б.

Таким чином, ОСОБА_3 з 1952 року по день смерті 06.09.1997 року (свідоцтво про смерть І-ЖД № 258767, актовий запис № 7012) був власником житлового будинку з надвірними господарськими спорудами по вул. Весняній, 29 в м. Одесі.

Згідно заповіту від 03.02.1997 року все своє майно ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідав своїй дочці ОСОБА_15.

Після його смерті відкрилась спадщина на все його майно. Спадкоємцями стали його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_15. Колишня дружина ОСОБА_5 про свої права спадкоємця не заявляла, на спадщину не претендувала. Посилання позивача на те, що згоду на введення в експлуатацію будинку надала ОСОБА_5, яка не була власницею домоволодіння, не підтверджено будь-якими доказами чи свідченнями.

ОСОБА_6С знав про смерть ОСОБА_3, йому було відомо про оформлення спадщини ОСОБА_2М і ОСОБА_15М, але заяв відносно прав на будинок ОСОБА_3 від нього до нотаріальної контори, до органів місцевого самоврядування не поступало. До суду не надано достовірних доказів того, що ОСОБА_6С з 06.09.1997 року, тобто з дня смерті ОСОБА_3, до дня своєї смерті тобто до 23.10.2007 року (свідоцтво про смерть І-ЖД № 116988, актовий запис № 9312), будь-яким чином оспорював право власності ОСОБА_3 на спірний будинок та надвірні споруди.

Таким чином, ОСОБА_6 не вважав цей будинок своєю власністю, не оспорював права власника, користуючись лише своїм правом наймача.

ОСОБА_15 від спадщини відмовилась на користь ОСОБА_2М, а остання спадщину фактично прийняла і 15.03.2008 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі під № 1-295. Спадковим майном є житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, розташований в місті Одесі по вул. Весняній під № 29 на земельній ділянці площею 418,0 кв. м.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, або в інших випадках, встановлених законом. Відповідачка ОСОБА_2М є належним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_3, вона успадкувала належне йому майно та відповідно до чинного законодавства України ввела всі належній їй будівлі і господарські споруди в експлуатацію і на підставі цього отримала Свідоцтво про право власності. За таких обставин у суду відсутні підстави для визнання недійсними Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 березня 2008 року, видане ОСОБА_2, та Свідоцтво про право власності на домоволодіння від 22 квітня 2009 року, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 29.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 8, 16, 319, 334, 1268, 1270, 1301 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 208-209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння, визнання права власності на частину житлового будинку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Гуревський В.К.