Справа № 2-5366/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іоновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 30.06.2015 року звернулася з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та припинити за відповідачем ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири вищевказаної квартири.

В обґрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 Під час перебування з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі її мати 01.06.2004 року придбала в рівних долях з відповідачем квартиру АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу на виконання договору про розподіл майна від 08.02.2005 року відповідач ОСОБА_2 подарував належну йому ? частину спірної квартири матері позивачки, що підтверджується договором дарування квартири від 08.02.2005 року.

Однак, оскільки матір позивачки за життя не провела державну реєстрацію належної їй на підставі договору дарування квартири ? частину квартири АДРЕСА_1, тому позивачка як єдиний спадкоємець за законом після ї смерті не може отримати свідоцтва про право на спадщину на незареєстровану за померлою ? частину зазначеної квартири.

Позивачка в судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд вивчивши письмову заяву позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення, проти якого позивачка не заперечує, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим Виконавчим комітетом Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.

Після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_1, що належала померлій на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 01.06.2004 року за реєстровим №2862, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 03.06.2004 року і записаного у реєстрову книгу за №1168, та ? частина квартири АДРЕСА_1, що належала померлій на підставі договору дарування квартири від 08.02.2005 року.

Згідно з положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Так, 20.01.2015 року позивачка звернулася до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Інших спадкоємців, окрім позивачки, які б прийняли спадщину після померлої ОСОБА_3, немає.

П'ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 34/2015 від 20.01.2015 року. 16.04.2015 року за реєстровим номером №3-134 державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Василевською О.А. позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 32,4 кв. м, що належала померлій на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 було відмовлено, оскільки матір позивачки за життя не провела державну реєстрацію права власності належної їй на підставі договору дарування квартири від 08.02.2015 року ? частину квартири АДРЕСА_1.

Встановлено, що 01.06.2004 року матір позивачки, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, спільно, в рівних частках кожному, придбали на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, квартиру АДРЕСА_1.

08.02.2005 року після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про розподіл майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Євтушенко І.Б.

Відповідно до п.3 цього договору квартира АДРЕСА_1 переходить у власність ОСОБА_3 Даний договір про розподіл майна було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №463824, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів.

На виконання п.4 Договору про розподіл майна 08.02.2005 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Євтушенко І.Б. та внесений до Державного реєстру правочинів за реєстраційним №463674, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 подарував належну йому ? частку квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За загальним правилом, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.334 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.3 ст.334 ЦК).

Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов'язковим лише у випадках, передбачених законом (ч.1 ст.209 ЦК).

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК (в редакції закону «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року №1878-VІ) права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 року зазначеним законом скасована.

За викладених обставин право власності спадкодавця правомірно виникло на підставі правовстановлюючого документу, а саме договору дарування квартири.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права.

Постановою Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Враховуючи обставини щодо документального підтвердження суб'єктивних прав позивачки як спадкоємиці, застосовуючи вимоги приведеного законодавства, суд приходить до висновку про відповідність обраного позивачкою способу судового захисту та визнання обґрунтованими її вимоги щодо визнання за нею права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 1218, 1261, 1268, 1269, 1296 ЦК України, ст.ст.3-4, 10-11, 57-61, 88,169, 209, 212-215, 224, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1,яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 49,8 кв. м, у тому числі житловою площею 32,4 кв. м, що належала померлій ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 08.02.2005 року приватним нотаріусом КМНО Євтушенко І.Б. та внесеного до Державного реєстру правочинів за реєстраційним №463674, укладеного з ОСОБА_2.

Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: