У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Державної іпотечної установи, публічного акціонерного товариства «Родовід банк», третя особа - служба у справах дітей Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, третя особа, що заявляє самостійні вимоги, - ОСОБА_5, про визнання недійсним іпотечного договору, визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за іпотечним договором; за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Державної іпотечної установи, публічного акціонерного товариства «Родовід банк», третя особа - служба у справах дітей Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визнання недійсним іпотечного договору, визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за іпотечним договором, за касаційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати недійсним іпотечний договір від 24 квітня 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_4, визнати частково недійсним договір відступлення права вимоги від 18 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та Державною іпотечною установою, в частині передачі права вимоги за іпотечним договором від 24 квітня 2008 року, який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 24 квітня 2008 року, укладеним між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 про надання грошових коштів на суму 252 500 грн.

На обґрунтування позову зазначала, що від свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 вона дізналася, що квартира АДРЕСА_1, яка була придбана подружжям під час шлюбу і яка була предметом іпотеки, може бути реалізована банком, так як умови іпотечного кредиту не виконуються і є заборгованість. Вважала, що іпотечний договір від 24 квітня 2008 року було укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки під час укладення даного договору в 2008 році у вказаній квартирі була зареєстрована їхня на той час неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач при укладенні спірного договору ввів в оману банк, Державну іпотечну установу та нотаріуса, оскільки ним було надано недостовірні довідки про відсутність зареєстрованих неповнолітніх осіб у спірній квартирі. У результаті таких неправомірних дій спірний іпотечний договір було укладено без дозволу органу опіки і піклування, який є обов'язковим для вчинення таких правочинів.

Ураховуючи викладені обставини, просила задовольнити позов.

У червні 2014 року до суду з самостійним аналогічним позовом до тих самих відповідачів звернулася третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, - ОСОБА_5, яка визнала позов ОСОБА_3, та надала суду аналогічні пояснення. Зазначала, що вона дійсно мешкала і була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року. Просила позови задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року, позови ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір від 24 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4, відносно квартири АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 18 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та Державною іпотечною установою, в частині передачі права вимоги за іпотечним договором від 24 квітня 2008 року.

У касаційній скарзі Державна іпотечна установа, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що на час укладення спірного іпотечного договору неповнолітня ОСОБА_5 фактично проживала та була зареєстрована у квартирі, яка була передана ії батьками за спірним договором іпотеки в іпотеку банку без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування, що суперечить нормам закону та порушує права та інтереси дитини.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 24 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого боржник отримав у кредит кошти у розмірі 252 500 грн, строком користування до 24 квітня 2028 року та зі сплатою 10,9 % річних. 24 квітня 2008 року ОСОБА_4 у рахунок забезпечення взятих на себе кредитних зобов'язань передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить укладений між сторонами договір іпотеки.

Для посвідчення іпотечного договору нотаріусу були надані довідка з ЖБК «Осінь» від 22 квітня 2008 року, з якої убачається, що у спірній квартирі зареєстрована лише ОСОБА_3, і довідка ЖЕУ від 16 квітня 2008 року з якої убачається, що малолітня ОСОБА_5 зареєстрована з батьком ОСОБА_4 за іншою адресою.

18 липня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого банк передав, а установа прийняла всі права вимоги за іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_4

Відповідно до довідки з органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Маріупольської міської ради, протягом 2007-2008 рр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зверталися із заявами про надання дозволу на укладення договору іпотеки.

Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно зі ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органу опіки та піклування, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

З матеріалів справи убачається, що такий дозвіл органом опіки та піклування не надавався.

За таких обставин суди дійшли висновку про те, що малолітня на час укладення оспорюваного іпотечного договору була зареєстрована у спірній квартирі, а оскільки дозволу на укладення договору іпотеки органи опіки та піклування не надавали, тому наявні підстави для визнання недійсним іпотечного договору.

Разом із тим у матеріалах справи містяться суперечливі відомості щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_5 на час укладення оспорюваного договору іпотеки.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не врахували всіх обставин справи, зокрема, не з'ясували фактичного проживання малолітньої ОСОБА_5 на момент укладання договору іпотеки та не перевірили обставин, які викладені у суперечливих довідках, виданих ЖБК «Осінь», а відтак висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи убачається, що на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_4 було надано довідку про те, що у квартирі, яка передається в іпотеку, зареєстрована лише ОСОБА_3 Крім того, приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Кудлаєву О.О. надано заяву про те, що у спірній квартирі малолітні та неповнолітні діти не проживають та права користування чи власності не мають.

У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки або право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Оскільки суди на порушення ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК України наведеного не врахували, а допущені порушення у застосуванні норм матеріального та процесуального закону призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик