Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/31/15 Головуючий у 1 інстанції: Писанець Н.В.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який згодом уточнив.

У позові зазначалось, що 17.10.2007 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір №47/АА-115.07.2, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 108 доларів США строком до 17.10.2014 року зі сплатою 12,5% річних. Відповідно до умов додаткової угоди від 11.08.2008 року процентну ставку було змінено на 14,5% річних. Станом на 25.10.2013 року відповідач порушив умови договору та припинив здійснювати виплати щодо погашення заборгованості, невиконання зобов'язань за кредитним договором призвело до виникнення заборгованості у розмірі 11 278,35 доларів США та 1 107 618,46 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №47/АА-115.07.2 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 11 278,35 доларів США та 1 107 618,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 10 878,41 доларів США, заборгованість по сплаті процентів - 399,94 доларів США, пеня - 1 101 961,60 грн., відповідальність за порушення грошового зобов'язання - 5 656,86 грн. і суму судового збору в розмірі 2 823 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором №47/АА-115.07.2 від 17 жовтня 2007 року у розмірі 10 878,41 доларів США, що еквівалентно 86 918,50 грн., заборгованість по сплаті процентів у розмірі 399,94 доларів США, що еквівалентно 3 195,52 грн., пеня у розмірі 86 918,50 грн., відповідальність за порушення грошового зобов'язання у розмірі 5 656,86 грн., що разом складає 11 278,35 доларів США, що еквівалентно 90 114,02 грн. та 92 575,36 грн. і витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 826,89 грн.

Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 01 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, бо відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 17.10.2007 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір №47/АА-115.07.2, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 108 доларів США строком до 17.10.2014 року зі сплатою 12,5% річних. Відповідно до умов додаткової угоди від 11.08.2008 року процентну ставку було змінено на 14,5% річних.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку, у зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, станом на 25 жовтня 2013 року виникла заборгованість у сумі 11 278,35 доларів США та 1 107 618,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 10 878,41 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 86 918,50 грн., заборгованість по сплаті процентів - 399,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3195,52 грн., пеня - 1 101 961,60 грн., відповідальність за порушення грошового зобов'язання - 5 656,86 грн.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по сплаті процентів і обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 10 878,41 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 86 918,50 грн. та заборгованість по сплаті процентів у розмірі 399,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3 195,52 грн.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, оскільки він відповідає вимогам ст. ст. 1054, 525, 526, 530, 629 ЦК України, тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

В ухвалі від 03 вересня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення апеляційного суду Донецької області від 01 квітня 2014 року в частині позовних вимог ПАТ "Родовід Банк" до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочку виконання грошових зобов'язань у розмірі 86 918,50 грн. зазначила, що у зв'язку з наявною в матеріалах справи заявою відповідача про застосування строків позовної давності, положення ч. 3 ст.551 ЦК України підлягають застосуванню з урахуванням визначеного ст. 258 ЦК України скороченого (спеціального) строку позовної давності в один рік.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Позивачем надано апеляційному суду розрахунок пені за період з 29 жовтня 2012 року по 29 жовтня 2013 року, яка складається із пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 44 850,92 доларів США та пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у розмірі 933,10 доларів США, а загалом у розмірі 45 784,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.10.2013 року еквівалентно 372 631, 64 грн. Тобто, пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань, з урахуванням визначеного ст. 258 ЦК України скороченого (спеціального) строку позовної давності в один рік, складає 372 631, 64 грн. не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості відповідно до частини 3 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, в розділі 3.2 якого зазначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів про негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов'язання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір пені відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України до розміру заборгованості за кредитом та стягнув з відповідача пеню в розмірі 86 918,50 грн., тому рішення суду першої інстанцій в цій частині також підлягає залишенню без змін.

Також, в ухвалі від 03 вересня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення апеляційного суду Донецької області від 01 квітня 2014 року в частині позовних вимог ПАТ "Родовід Банк" до ОСОБА_3 про стягнення 5656,86 грн. за порушення грошового зобов'язання та направляючи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зазначила, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що положення ч.2 ст. 625 ЦК України застосовуються та кредитор має право на отримання індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми в тому випадку, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, однак умовами укладеного договору визначено розмір процентів за користування кредитними коштами, в зв'язку з чим безпідставно застосував вказане положення до спірних правовідносин.

Зважаючи на ці обставини, рішення суду в частині стягнення з відповідача 5656,86 грн. за порушення грошового зобов'язання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 22 листопада 2013 року по цій справі в частині стягнення 5656,86 грн. за порушення грошового зобов'язання скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення 5656,86 грн. за порушення грошового зобов'язання.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: