У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Київської міської ради, третя особа - Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у січні 2010 року він зі згоди свого двоюрідного брата ОСОБА_8, який був наймачем квартири АДРЕСА_1, вселився у це помешкання. 23 грудня 2010 року за письмовою нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_8 він зареєструвався за цією адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Вказуючи, що після смерті ОСОБА_8, Подільська районна у м. Києві державна адміністрація звернулася до суду з позовом про виселення його зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення з тих підстав, що він не набув самостійного права на займане приміщення, позивач просив визнати за ним право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6, подана представником ОСОБА_7, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Під час розгляду справи місцевим судом було встановлено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_9 на підставі рішення виконкому Мінської ради народних депутатів від 9 березня 1982 року № 102/21 за ордером № 97864 серії Б на сім'ю із чотирьох осіб (а. с. 7).

Станом на 2010 рік наймач ОСОБА_9 та члени його сім'ї: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 померли.

У спірній квартирі з 8 травня 2000 року був зареєстрований та мешкав ОСОБА_8, з яким відповідно до розпорядження виконавчого органу Подільської районної у м. Києві ради від 7 грудня 2010 року № 1148 переукладено договір найму жилого приміщення (а. с. 6).

22 вересня 2010 року ОСОБА_8 надав позивачу нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважував займатися усіма справами стосовно приватизації квартири, а 22 листопада 2010 року - нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на постійну реєстрацію та постійне проживання у цій квартирі позивача (а. с. 8).

Відповідно до довідки форми № 3 КП «Виноградар» від 30 квітня 2014 року № 471 ОСОБА_6 зареєстрований у спірному помешканні з 23 грудня 2010 року, як піднаймач на підставі договору піднайму квартири від 17 грудня 2010 року, укладеного ним з ОСОБА_8 та зареєстрованого у комунальному підприємстві «Виноградар» (далі - КП «Виноградар») за № 3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 9 грудня 2013 року, ухваленим у справі за позовом Подільської районної у м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_6, треті особи: КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району», «Виноградар», про виселення та зустрічним позовом ОСОБА_6 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району», КП «Виноградар», про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання договору піднайму недійсним, визнання наймачем за раніше укладеним договором найму та зобов'язання внести зміни до договору найму, первісний позов задоволено; у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року, що набрало законної сили, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення у справі про відмову Подільській районній у м. Києві державній адміністрації в задоволенні позову та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 Визнано недійсним договір піднайму квартири АДРЕСА_1, укладений 17 грудня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, зареєстрований КП «Виноградар» за № 3. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено (а. с. 10-17).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2014 року відмовлено Подільській районній у м. Києві державній адміністрації у відкритті касаційного провадження у даній справі за їхньою касаційною скаргою на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України (а. с. 9).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у порядку ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегією суддів під час розгляду вказаної вище справи було встановлено, що при вселенні у спірну квартиру ОСОБА_6 були дотримані вимоги, визначені ч. 1 ст. 65 ЖК України та позивач вселився у спірну квартиру за наявності письмової згоди наймача (а. с. 15).

Згідно із чч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно із ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (з наступними змінами) «Про деякі питання що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на вселення ОСОБА_6 у спірну квартиру була нотаріально посвідчена заява ОСОБА_8 про надання згоди на постійну реєстрацію та постійне проживання у спірній квартирі позивача (а. с. 8).

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють і з урахуванням вказаних вище положень ЖК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_6, виходячи із того, що останній вселився у спірну квартиру з дотриманням встановленого порядку в якості члена сім'ї наймача, за згоди останнього.

Скасовуючи законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вдався до переоцінки доказів, які були досліджені місцевим судом й не досліджуючи нових доказів у справі дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 виходячи із недоведеності заявлених ним позовних вимог.

Однак такий висновок суду апеляційної інстанції не відповідає встановленим у справі обставинам та наявним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року скасувати, рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: