Ухвала іменем україни
04 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» (далі - ПАТ «КБ «Даніель») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації звернулось до суду позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 липня 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № Т-1069-04-КЗН зі змінами, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 175 тис. доларів США з кінцевою датою повернення кредиту 26 липня 2022 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 27 липня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, що розташована по АДРЕСА_1, і домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з жилого будинку 1982 року побудови (дерев'яний) літ. «А», загальною площею 38,7 кв. м, житловою площею 17,3 кв. м, погреба (цегляний) літ. «Г», вбиральні (дерев'яна) літ. «Є», огорожі (дерев'яна) номером «1, 2».

10 листопада 2011 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 27 липня 2007 року № Т-1069-04-КЗН, згідно з умовами якої, сторони дійшли згоди з 10 листопада 2011 року викласти п. 1.1 кредитного договору у наступній редакції: банк надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 1 444 000 грн, а позичальник зобов'язується повернути фактично отриманий кредит у термін до 26 липня 2022 року включно, щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 18 % річних, а також неустойку у розмірах та у випадках, передбачених цим договором.

На вимогу банку достроково повернути кредит від 12 грудня 2013 року ОСОБА_6 не відреагував, зобов'язання за кредитним договором (із змінами та доповненнями до нього) не виконав, у зв'язку з чим станом на

11 березня 2014 року заборгованість відповідача перед банком становила 1 767 560 грн 16 коп., з яких: несплачена заборгованість за кредитом - 1 154 200 грн, нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом - 281 656 грн 43 коп., пеня за несплачені в строк платежі - 331 703 грн 72 коп.

Відповідно до звітів про оцінку майна, виконаних суб'єктом оціночної діяльності, ринкова вартість предмета іпотеки: домоволодіння по АДРЕСА_1 становила 3 540 грн, а ринкова вартість іншого предмета іпотеки: земельної ділянки площею 0,2499 га, розташованої по АДРЕСА_1, - 638 тис. грн.

На підставі наведеного ПАТ «КБ «Даніель» просило суд у рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором перед банком в сумі 1 767 560 грн 16 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, що розташована по АДРЕСА_1, шляхом визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 23 червня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Даніель» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «КБ «Даніель» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 в сумі

1 767 560 грн 16 коп., яка складається із несплаченої заборгованості за кредитом в сумі 1 154 200 грн, нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом - 81 656 грн 43 коп., пені за несплачені в строк платежі - 331 703 грн 72 коп. на користь ПАТ «КБ «Даніель» за кредитним договором від 27 липня 2007 року № Т-1069-04-КЗН з наступними змінами та доповненнями, укладеним між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_6, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння по АДРЕСА_1, загальною площею 38,7 кв. м та земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, що розташована по АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на іпотечне майно за ПАТ «КБ «Даніель».

Визнано за ПАТ «КБ «Даніель» право власності на предмет іпотеки:

- домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з жилого будинку 1982 року побудови (дерев'яний) літ. «А», загальною площею 38,7 кв. м, житловою площею 17,3 кв. м, погреба (цегляний) літ. «Г», вбиральні (дерев'яна) літ. «С», огорожі (дерев'яна) номером «1, 2», що належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 28 квітня 2006 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 за № 2394, вартістю 3 540 грн, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності;

- земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, що розташована по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 706479, виданого

08 лютого 2007 року Києво-Святошинським районним відділом, посвідченого 28 квітня 2006 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 за № 2398, вартістю 638 тис. грн, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі положень Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та виходив із того, що відповідачеві було надано кредит в іноземній валюті на споживчі цілі.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюються, оскільки судом не враховано, що відповідно до змін, які були внесені до кредитного договору, кредит було надано у національній валюті - гривні, а тому оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, позивач має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Такі висновки є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

27 липня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальності «Комерційний банк «Даніель», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Даніель», та відповідачем ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № Т-1069-04-КЗН, за умовами якого банк надав позичальнику на споживчі цілі кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 175 000 доларів США з кінцевою датою повернення кредиту 26 липня 2022 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,0 % річних (а. с. 4-6).

Того ж дня 27 липня 2007 року для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір від 27 липня 2007 року, за яким іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, що розташована по АДРЕСА_1, та домоволодіння, що розташоване за тією ж адресою (а. с. 17-19).

10 листопада 2011 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 27 липня 2007 року № Т-1069-04-КЗН, згідно з умовами якої сторони дійшли згоди з 10 листопада 2011 року викласти п. 1.1 кредитного договору у наступній редакції: банк надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 1 444 000 грн, а позичальник зобов'язується повернути фактично отриманий кредит у термін до 26 липня 2022 року включно, щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 18 % річних, а також неустойку у розмірах та у випадках, передбачених цим договором.

ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання з щомісячного погашення кредиту, починаючи 03 серпня 2010 року, щомісячного погашення відсотків за користування ним та неустойки у розмірах та у випадках, передбачених цим договором, належним чином не виконував.

14 грудня 2013 року ОСОБА_6 отримав від банку вимогу про сплату заборгованості за кредитом в сумі 1 552 152 грн 66 коп. та попередження, що у разі невиконання вимоги банку буде звернуто стягнення на предмет іпотеки (а. с. 26).

Згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності станом на 12 березня 2014 року ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 становить 3 540 грн (а. с. 28).

Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності станом на 06 лютого 2014 року ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2499 га, розташованої по АДРЕСА_1, становить 638 000 грн (а. с. 29).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 цього Закону, у разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Положення ч. 1 ст. 35 Закону не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку.

Згідно зі ст. 37 Закону іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з невиконання ОСОБА_6 умов кредитного договору у банку виникло право задовольнити свої майнові права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - належне позичальнику нерухоме майно, що є підставою для задоволення позову. Правильними також є висновки апеляційного суду щодо того, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на вказані правовідносини, оскільки відповідно до змін, внесених до кредитного договору, кредит було надано в національній валюті - гривні.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська