Справа № 666/7930/14-ц
Провадження № 2/666/189/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 січня 2015 року Дніпровський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого судді Рябової О.Д.,

за участю секретаря Дроздової Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Заступника прокурора м.Херсона в інтересах держави до Херсонської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

Заступник прокурора м.Херсона звернувся до суду із позовом, у якому посилається на те, що прокуратурою м.Хесрона при опрацюванні повідомлень у засобах масової інформації щодо надання земель комунальної власності на території міста у власність громадянам шляхом приватизації встановлено факт порушення вимог земельного законодавства посадовими особами Херсонської міської ради, що призвело до незаконного відчуження ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної форми власності площею 419кв.м, внаслідок повторного використання права безоплатної приватизації земельної ділянки. Заступник прокурора м.Херсона посилається на те що, відповідно до діючого законодавства, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в містах не більше 0,1га, одноразово по кожному виду використання. 02.01.2002 року ОСОБА_1 одержано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІV-ХС №031121, відповідно до якого, останнім, на підставі рішення виконкому міської ради від 24.12.2001 року за №515 набуто право власності на земельну ділянку площею 0,0581га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

30.10.2002 року Херсонською міською радою прийнято рішення №145, відповідно до п.1 якого, ОСОБА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, передано у власність земельну ділянку площею 0,0419га та у користування земельну ділянку площею 0,0155га по АДРЕСА_1. На виконання рішення міської ради від 30.10.2002 року, міським головою внесено зміни до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ХС №031121 про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0419га та набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,1га розташованою за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. В подальшому відповідач ОСОБА_1 на підставі рішень міської ради від 20.01.2005р. №749, договору купівлі-продажу від 21.04.2005р. №453, рішення від 23.12.2005р. №1010, договору дарування від 09.11.2006р., рішення міської ради від 02.02.2007 року №278 набуто право власності на земельні ділянки площею 0,1070га та об'єднано вказані земельні ділянки із раніше приватизованими площею 0,1га та оформлено державний акт серія ЯГ №496700 від 10.05.2007 року на право власності на земельну ділянку кадастровий №:28:006:0118 площею 2070га, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Заступник прокурора м.Херсона вважає, що вказану земельну ділянку площею 0,0419га, за вказаною адресою, надано у власність в порушення чинного земельного законодавства, що

є підставою для захисту інтересів держави шляхом пред'явлення прокурором позову. В позовній заяві заступник прокурора м.Херсона посилається на ч.5 Прикінцевих на перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 за №4176-VІ, який набрав чинності 15.01.2012р., протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інші речові права особи. У зв'язку з чим, заступник прокурора м.Херсона вважає що строк звернення до суду з позовом не пропущено.

Заступник прокурора м.Херсона просить визнати незаконним рішення Херсонської міської ради №145 від 30.10.2002 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 419кв.м.; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2070 серія ЯГ №496700 від 10.05.2007 року; зобов'язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 0,0419га у АДРЕСА_1 до земель територіальної громади Херсонської міської ради.

У судовому засіданні прокурор повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача, Херсонської міської ради, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що у даному випадку прокурор не вправі був звертатися до суду, оскільки не використував відповідні заходи прокурорського реагування надані йому Законом України «Про прокуратуру», а саме ст.ст.20, 23, крім того представник Херсонської міської ради просить застосувати строк позовної давності у справі та відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими з підстав вказаних в запереченнях, просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.67 Земельного Кодексу України (в ред.1990 року) розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах - 0,1 гектара.

Згідно п.п.1-3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26.12.1992 року, міські Ради народних депутатів зобов'язано забезпечити передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель у межах норм, установлених Земельним кодексом України та встановлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, проводяться один раз.

Відповідно до ч.1 ст.12 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до ч.4 ст.116 Земельного кодексу України 2001 року передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм визначених цим Кодексом провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.01.2001 року ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 582кв.м.

Відповідно до заяви міському голові від 07.06.2001 року, ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про приватизацію земельної ділянки площею 582кв.м.

Відповідно до розпорядження №515 від 24.12.2001 року, ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 581кв.м по АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.06.2002 року, ОСОБА_1 купив житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, на земельній ділянці площею 582кв.м.

Відповідно до заяви міському голові від 05.07.2002 року, ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про об'єднання двох земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 та оформлення їх у приватну власність.

Відповідно до п.1 рішення Херсонської міської ради №145 від 30.10.2002 року, ОСОБА_1 передано у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд у власність земельну ділянку площею 0,0419га та у користування земельну ділянку площею 0,0155га по АДРЕСА_1.

З огляду на вищевикладене, суд вважає у судовому засіданні встановленим, що всупереч діючого законодавства, відповідачу ОСОБА_1 повторно безоплатно було передано у власність земельну ділянку площею 0,0419га, що свідчить про те, що рішення Херсонської міської ради за №145 від 30.10.2002 року, щодо передачі ОСОБА_1 у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,0419га є незаконним, а вимоги заступника прокурора м.Херсона є обґрунтованими в повному обсязі.

При вирішенні питання про застосування строку позовної давності до даних правовідносин суд виходить з наступного.

Прокурор у позовній заяві посилаючись на Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року №4176-VІ, який набрав чинності 15.01.2012 року, а саме, на право протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом звернутися до суду з позовом про п.3 визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом не порушено.

Але ж суд з такою мотивацією погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п.п.1,3 ст.5 ЦК України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року), акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст.76 ЦК України (в редакції 1963 року), перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року), закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Згідно ст.84 ЦК України (в редакції 1963 року), з закінченням строку позовної давності по головній вимозі вважається, що строк позовної давності минув і по додатковій вимозі.

Судом встановлено, що оспорюване рішення Херсонської міської ради №145 прийняте 30.10.2002 року було прийняте в період дії Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який втратив чинність з 01.01.2004 року, тобто правовідносини, які виникли відповідно до рішення №145 від 30.10.2002 року, підлягають під дію цього Кодексу, яким передбачена загальна позовна давність строком у три роки.

Враховуючи, що відповідач, ОСОБА_1, звернувся до Херсонської міської ради з заявою про об'єднання двох ділянок та передачу земельної ділянки площею 0,0419га у встановлений законом порядок, питання про передачу цієї ділянки було узгоджено з усіма компетентними органами, рішення прийнято колегіальним органом, носило публічний характер, а більш того, відповідно до наданого відповідачем, представником Херсонської міської ради, витягу з книги обліку перевірок Міськвиконкому вбачається, що помічником прокурора м.Херсона Єгоровим П.В. 19.11.2003 року здійснено планову перевірку міського управління земельних ресурсів, що свідчить про те, що при проведенні планової перевірки уповноваженим особам прокуратури м.Херсона було відомо про існування рішення Херсонської міської ради від 30.10.2002 року №145. Суд вважає що початок строку позовної давності, а саме, право на звернення до суду, виникло з

моменту прийняття Херсонською міською радою рішення №145, тобто 30.10.2002 року, а закінчився 30.10.2005 року. Прокурор у судовому засіданні про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності суду не повідомив, підстав для поновлення строку позовної давності суду не надав, що є підставою суду для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.58 Конституції України, ст.5 ЦК України (в редакції 2003 року), ст.ст.71, 76, 80, 84 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.67 ЗК України (в ред.1990 року), ст.12, 116 ЗК України (в редакції 2001 року), ст.ст.10, 11, 14, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, Прикінцевими та перехідними положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року №4176-VІ (набрав чинності 15.01.2012 року), суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог Заступника прокурора м.Херсона в інтересах держави до Херсонської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд м.Херсона.

Суддя О.Д. Рябова