Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/11564/14-ц

Провадження № 2/185/309/15

13 січня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючий - суддя Бабій С. О., за участю секретаря судового засідання Сліпченко С. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТРЕТЯ ОСОБА: Павлоградська міська рада Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, -

В С Т А Н О В И В:

26.11.2014 р. позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить зобов'язати відповідача демонтувати за власний рахунок димо -вентиляційний канал, який розташований на земельній ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_1 з сторони межі будинку АДРЕСА_2, протягом одного місяця з дня набрання чинності рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що позивач є власником домоволодіння та земельної ділянки АДРЕСА_3, а відповідач є суміжним землекористувачем і власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2003 року. За твердженням позивача, відповідач своїми діями порушив законні права та інтереси позива ча у частині здійснення права власності нерухомим майном, оскільки із порушенням приписів законодавства у сфері містобудівної діяльності прибудував до свого будинку зі сторони огорожі між домоволодіннями сторін димоветиляційний канал, дим та продукти горіння з якого потрапляють на земельну ділянку позивача, у подвір'ї якого неможливо знахо дитись через угарний гас, існує загроза пожежі.

У судовому засіданні позивач, представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач не визнав позов повністю, пославшись на те, що він законно збудував димовентиляційний канал житлового будинку АДРЕСА_1 ще в листопаді 2004 року, при тому що позивач здійснив будівництво свого житлового будинку вже після цієї дати, що підтверджується доданим до позову свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.01.2013р. Так само позивачем не надано жодного доказу на вчинення відповідачем дій у створені позивачу перешкод у користування чи розпорядженні ним своїм житловим будинком чи своєю земельною ділянкою.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником та землекористувачем земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_2 розміром 0,0614 га відповідно до Державного акту серії ЯГ № 579440, виданого 30 травня 2007 року на підставі рішення сесії Павлоградської міської ради № 210-12/V від 19 грудня 2006 року, та житлового будинку, розташованого на даній земельній ділянці, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно 16.01.2013 р. (а.с.10,11). ОСОБА_4 є землекористувачем суміжної земельної ділянки, на якій розташований жилий будинок АДРЕСА_1 (а.с.32-37).

Обґрунтовуючи свою позовну вимогу, позивач посилається на обставини, зазначені у листах Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області від 14.06.2013 р. к-583/06 та 30.01.2014 р. № к-414/06, а саме про встановлення позаплановою перевіркою домоволодіння відповідача порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (а.с.4,5). Як вбачається із змісту вказаних документів, відповідач виконав будівництво на земельній ділянці, на якій розташований жилий будинок АДРЕСА_1 зі сторони городу цегляної прибудови, вольєр для утримання собак, над вольєром розміщено капітальну споруду балкону; зі сторони входу до житлового будинку прибудовано літню веранду з навісом; зі сторони огорожі між домоволодіннями № 6 та № 8 прибудовано цегляний димовентканал, без отримання документа, який дає право виконувати такі роботи. Проте, вказане само по собі не маже бути підставою для задоволення вимог позивача, оскільки не свідчить про порушення цими діями прав саме позивача.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачем додано до позову рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року у цивільній справі № 429/12633/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації речових прав нерухомого майна та їх обтяжень реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, Відділ Держземагенства у м. Павлограді Дніпропетровської області, про захист права власності, відновлення становища, яке існувало до порушення, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме: зобов'язано ОСОБА_2 перенести залізобетонний забір, який розташований між земельними ділянками домоволодінь №№ 6, 8 по АДРЕСА_1 на 0,39 м вглиб земельної ділянки № 8 таким чином, щоб сторона земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2, яка вказана у Державному акті поворотними точками А та Б дорівнювала - 17,04 м, а сторона земельної ділянки, яка вказана у Державному акті поворотними точками В та Г дорівнювала - 17,12 м, стягнуто судові витрати по справі.

Позивач вказує, що рішення суду має суттєве значення для розгляду даної справи.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 є власником та землекористувачем земельної ділянки розміром 0,0614 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 579440 від 30.05.2007 року, на якій розташований недобудований житловий будинок № 6 по вулиці Севастопольській в м. Павлограді Дніпропетровської області, а ОСОБА_2 є землекористувачем суміжної земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до акту від 12.03.2013 року, який було затверджено рішенням Павлоградської міської ради Дніпропетровської області від 16.04.2013 року комісією з питань розгляду земельних спорів було здійснено перевірку дотриманні вимог земельного законодавства щодо встановлення розмірів земельних ділянок землекористувачів за адресами: АДРЕСА_2 та № 8.

Обміром встановлено, що ширина земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 по червоній лінії складає 16,65 м., ширина городньої частини складає 17,30, що не відповідає розмірам вказаним у Державному акті (зменшення по стороні вказаними у Державному акті поворотними точками А та Б на 0,39 м. (17,04 м. - 16,65 м. = 0,39 м.). Розмір земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 становить: ширина земельної ділянки по червовій лінії - 17,23 м., відстань від житлового будинку № 8 до суміжної ділянки № 6 складає 0,97 м., що відповідає технічному паспорту БТІ та кадастровому плану земельної ділянки.

Інших порушень дотримання вимог земельного законодавства щодо встановлення розмірів земельних ділянок інших суміжних землекористувачів судом не встановлено.

Апеляційний суд Дніпропетровської області, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на вказане рішення, ухвалою від 19.09.2013 р. залишив судове рішення без змін.

Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст.179 ЦПК України передбачено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Також, у відповідності до ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до частини першої ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб які беруть участь у справі.

Судом докладно роз'яснювалися процесуальні права сторін у справі, зокрема позивача, на що представник позивача ОСОБА_3 пояснив, що позивач не вбачає підстав для призначення у справі судової експертизи, тому клопотань із вказаного приводу не заявлятиметься. Проте, без призначення у справі судової будівельно - технічної експертизи суд був позбавлений можливості встановлення відповідності державним будівельним нормам і правилам наявного димовентиляційного каналу, який розташований на земельній ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_1 з сторони межі будинку АДРЕСА_2, зокрема будівельним нормам та правилам згідно п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудівництво, планування та забудова міських та сільських поселень". Надані позивачем фототаблиці (а.с. 12) самі по собі не можуть бути визнані належним доказом, який дозволяє достовірно встановити відстань від димовентиляційного каналу відповідача до межі суміжного домоволодіння позивача, норми якої, як стверджує позивач, порушено відповідачем.

Так само суд враховує, що відповідачем надано копії акту 134 приймання до експлуатації димових і вентиляційних каналів у житлових будинках після капітального ремонту та нового будівництва від 11.07.2005р. план-схему газопостачання житлового будинку будинку АДРЕСА_1, погодженого експлуатуючою організацією 19.02.2005 р., акту на включення газового обладнання від 06.09.2005р., акту №02487 на чистку і перевірку (періодичну) димових і вентканалів від 11.12.2014р., із яких вбачається відповідність димовентиляційного каналу вимогам, які дозволяють його експлуатацію (а.с.27-30). Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил №266 від 26.10.2012р. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зазначено, що в 2004 році в технічний паспорт на домоволодіння відповідача внесено зміни про реконструкцію гаражу під літ. Б під санвузол та котельню. Для встановлення газових приладів та влаштування димового та вентиляційного каналу в 2004 розі було розроблено та погоджено проект УЕГГ ПКГ м. Павлограда та в липні димовентканал прийнято в експлуатацію (акт № 134 від 11.07.2005 р.), а.с.31.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, зокрема чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. З огляду на те, що димовентиляційний канал, який розташований на земельній ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_1, було збудовано та прийнято в експлуатацію станом на 11.07.2005 р., вбачається пропущення позивачем трирічного строку звернення до суду із позовом. Проте, у даній справі вказана окрема підстава для відмови позивачу у позові судом не застосовується, оскільки відповідачем відповідна заява не заявлялася.

Керуючись ст.ст.16, 386, 391 ЦК України, ст.10, 11, 58-61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій

Згідно з оригіналом. Суддя С.О. Бабій