Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/847/14-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. К.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк"

на рішення Брусилівського районного суду від 30 січня 2015 року

у цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області про виселення,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом. Позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, що є предметом іпотеки,розташованому по АДРЕСА_1 Житомирської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 10.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриваБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ZRZ0GR00003939, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 72300 доларів США строком до 09.07.2027 року. В забезпечення виконання зобов»язань за цим договором було укладено договір іпотеки, за яким відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 87,70 кв.м., житловою площею 48,60 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1. Іпотечне майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Брусилівського районного суду від 28 квітня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на житловий будинок загальною площею 87,70 кв.м., житловою площею 48,60 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1, Житомирської області, шляхом надання Банку права продажу будинку від свого імені будь-якій особі- покупцеві. Проте, добровільно звільняти будинок відповідачка не бажає.

Рішенням Брусилівського районного суду від 30 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове - про задоволення позову. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким останній надано кредит в сумі 72300 долларів США (а.с.7-9).

Згідно з договором іпотеки від 10.07.2007 року в порядку забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору банку передано в іпотеку житловий будинок загальною площею 87,70 кв.м. житловою площею 48,60 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 та належний відповідачці (а.с.10-12).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме вказаний вище будинок, шляхом надання банку права продажу будинку від свого імені будь-якій особі-покупцеві (а.с.13-14). Цим же рішенням відмовлено у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачки, оскільки Банк попередньо не звертався до відповідачки з вимогою про звільнення будинку. Зазначене рішення суду набуло законної сили 12 травня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову в даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що при вирішенні спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (набрав чинності 7 червня 2014 року), згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно.

Проте погодитися з такими висновками суду неможливо, зважаючи на наступне.

Статтею 589 ЦК України та ст.20 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов"язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців (ст.40 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічні роз"яснення викладені в п.43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». При цьому суд касаційної інстанції також роз"яснив, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що шляхом направлення письмової вимоги від 21 липня 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» попереджав відповідачку про добровільне звільнення житлового будинку (а.с.15).

Копія реєстру поштових відправлень від 22 липня 2014 року підтверджує, що зазначена вимога була направлена відповідачці рекомендованою поштою.

Відповідно до довідки, виданої Брусилівським РС УДМС в Житомирській області від 21.10.2014 року за № 16/875 в спірному будинку зареєстровані відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28).

За наведених обставин відповідачка та її неповнолітня дитина підлягають виселенню з іпотечного будинку без надання іншого житла.

Висновки суду щодо поширення на спірні правовідносини положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є помилковими із врахуванням наступного.

Зазначений Закон набув чинності 7 червня 2014 року. Згідно з його положеннями протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вже зазначалося вище, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки було ухвалено Брусилівським районним судом 28.04.2014 року, тобто, до набрання чинності вказаним Законом. А отже, не має зворотньої дії в часі.

За таких обставин ухвалене в даній справі судове рішення не може вважатись законним й обґрунтованим та відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду від 30 січня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задоволити. Виселити ОСОБА_2 та неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з будинку №4 по вул.Щорса в смт.Брусилів Житомирської області без надання іншого житлового приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді