Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1908/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

28.07.2014 позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини з нею (матір'ю) та стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі ј частини усіх видів доходу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 06.03.2010 по 24.04.2013 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_5, АДРЕСА_2. Крім того, у неї є дитина від іншого шлюбу - ОСОБА_6, 2006 року народження. З моменту укладання шлюбу подружжя проживали разом за місцем реєстрації колишнього чоловіка - АДРЕСА_1. Після розлучення було досягнуто домовленості про те, що деякий час донька проживатиме з батьком, що викликано рядом причин, а саме: донька має проблеми зі здоров'ям, потребує постійного догляду, а кваліфіковану допомогу можливо отримати лише в м. Києві; знаходилася у пошуках роботи в м. Києві, тому не могла повноцінно знаходитися з дочкою; у м. Борисполі є квартира, однак переїхавши до Борисполя, змушена була б шукати дитячий садочок. Керуючись такими міркуваннями, було вирішено, що дочці нетривалий час краще залишатися з батьком, де допомагала доглядати дитину матір відповідача. В теперішній час вона трудовлаштована, має житло в місті Києві та умови для проживання 2-х дітей. При цьому зазначала, що за час проживання дитини з батьком, вона дитиною цікавилася, з нею зустрічалася та забирала її до себе. З 12 грудня 2014 року дитина проживає з нею, відвідує дитячий садочок.

Заперечуючи проти основного позову ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний позов щодо визначення місця проживання дитини з батьком обгрунтовуючи його тим, що сімейне життя не склалося, при цьому дитина на даний час проживає з ним, яку він забезпечує всім необхідним. Мати не займається вихованням та не дбає про стан здоров'я. Посилаючись на викладене та на те, що оскільки він та його мати піклувалися про дитину, просив визначити місце проживання дитини з батьком по АДРЕСА_1. Посилався також на те, що 02.01.2012 ОСОБА_3 запропонувала забрати дитину, якій на той час було 1,5 роки, пояснивши, що немає ні часу, ні коштів на виховання доньки, на що він з радістю погодився. Весною дружина віддала документи доньки і повідомила, що забере коли вона виросте. З червня 2012 року дитину влаштовано у дитячий садочок, перебуває під наглядом в дитячій поліклініці. За цей період колишня дружина відвідувала доньку або забирала на день чи два рази у місяць. Весь цей час мати займалася особистим життям, на доньку не вистачало ні часу, ні бажання. Останні 1,5 роки вона проживає у Дніпровському районі з цивільним, а згодом і законним чоловіком. По суті, увесь цей час мати не виконувала покладені на неї батьківські обов'язки. На сьогодні, він офіційно працевлаштований, нормований графік роботи, може вільно відводити та забирати дитину з садочка.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особи - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком - ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість. Зокрема зазначала, що після розірвання шлюбу у неї склалося складне матеріальне становище і вона переїхала проживати до м. Бориспіль. У зв'язку з хворобою доньки з відповідачем була домовленість, що вона буде проживати з ним, доки вона не влаштується на роботу та матиме житло у Києві, так як дитина потребувала медичну допомогу, яку могли надати лише лікарі у м. Києві. На сьогодні вона має усі умови для утримання та виховання доньки. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Положенням п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, виходив з того, що дитина з батьком проживає більше двох років, який створив для дитини відповідні умови для проживання, за час окремого проживання від матері, дитина росте нормально та виховується батьком за допомогою його батьків (бабусі та дідуся для дитини), а також висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд узяв до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 березня 2010 року по 24 квітня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням про розірвання шлюбу. Від шлюбу у них народилася доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач також має сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 від першого шлюбу. На час пред'явлення позову до суду ОСОБА_3 , дитина 2,5 роки проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_1 у м. Києві. З 12 грудня 2014 р. дитина проживає з матір'ю, відвідує дитячий садочок.

ОСОБА_4, який є батьком малолітньої дитини, має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід, характеризуються позитивно.

В результаті перевірки Службою у справах дітей Деснянського району було складено Акт № 258 обстеження житлово - побутових умов ОСОБА_4 та комісією ДНЗ № 743 складено Акт, де вказано, що умови помешкання хороші, для проживання, виховання та розвитку дитини створено всі умови.

Згідно з довідкою, наданою директором школи № 66 Дніпровського району м.Києва, мати ОСОБА_3 займається навчанням та вихованням сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (від першого шлюбу), відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям дитини.

Як встановлено, в лютому 2014 року ОСОБА_3 одружилася і проживає АДРЕСА_3 разом зі своїм чоловіком та його матір'ю, працює. При обстеженні житлових умов складено Акт, в якому зазначено, що в квартирі чисто, наявні всі необхідні меблі, діти мають окрему кімнату, мати бажає, щоб донька проживала разом з нею.

Залишення дитини з батьком (обґрунтування позову) було обумовлене тим, що після розлучення вона (мати) залишилася без матеріальної підтримки, без роботи та коштів для проживання, необхідністю лікування дитини у відповідних спеціалістів у м.Києві. А тому, за спільною згодою з відповідачем дитина тимчасово була залишена з батьком і у її догляді допомагала мати відповідача. За час окремого проживання доньки з матір'ю остання цікавилася дитиною, з нею зустрічалася, забирала до себе, чого не заперечували сторони.

Згідно з висновком Деснянської РДА у м. Києві, заслухавши пояснення батьків, враховуючи інтереси дитини, вважають за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком ОСОБА_4 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов᾽язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір᾽ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім᾽ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов᾽язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Суд першої інстанції зазначені роз'яснення не врахував, норми закону до уваги не взяв та ухвалив рішення лише з урахуванням того, що дитина проживає з батьком, який нею піклується та висновку органу опіки та піклування.

Між тим, судом не було враховано ту обставину, що мати дитину залишила батькові лише при певних обставинах і на відповідний час, але в подальшому їй не було дозволено її забрати, що спонукало зверненню з позовом до суду.

Окрім того, проживання та зростання рідних брата та сестри за різними адресами також носить негативний характер.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги суд дійшов висновку, що дитині краще буде проживати з батьком та погодився з висновком органу опіки та піклування.

Разом з тим, ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, не встановив виключні обставини, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір᾽ю, чим порушили принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Таким чином, рішення суду не можна визнати законним та обгрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити та визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір'ю ОСОБА_3. До того ж, з 12 грудня 2014 р. дитина проживає з матір'ю.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Так як суд прийшов до висновку про визначення місця проживання дитини з матір'ю, то і позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до її повноліття підлягає задоволенню. Час стягнення аліментів колегія суддів визначає з 12.12.2014 з часу, коли дитина стала проживати з матір'ю, чого не заперечували сторони, а не з часу пред'явлення позову до суду.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особи - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір'ю ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця м.Києва, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.12.2014 та до її повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особи - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: