Справа № 201/4758/15ц
Провадження № 2/201/1731/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком №60 по вул. Єреванській у м. Дніпропетровську, та примусово зняти її з реєстраційного обліку в будинку позивача посилаючись на наступні обставини. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину та реєстраційного свідоцтва належить будинок, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єреванська, буд.60. У вказаному будинку зареєстровані позивач, її чоловік, син, колишня дружина сина ОСОБА_3 та онук. З липня 2011 року відповідач у будинку не проживає.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували посилаючись на хворобу відповідача та її дитини.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердили факт того що з липня 2011 року відповідач виїхала за місцем мешкання її батьків та за вказаною позивачем адресою не мешкає.

Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, за таких підстав.

Встановлено, що будинок №60 по вул. Єреванській у м. Дніпропетровську на підставі реєстраційного посвідчення та свідоцтва про право на спадщину від 13.01.1994 який посвідчено Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, 13.01.1994, за реєстром №4-2703 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

З довідки від 17.03.2015, виданої головою територіального комітету вбачається, що у вищевказаному будинку, зареєстровані: позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_5, син ОСОБА_7, онук ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_3, онук та відповідач зареєстровані, але не мешкають з 2011 року.

Рішенням Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 18.02.2015 шлюб зареєстрований 22.02.2003 відділом державної реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №95, між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, розірвано. Також у вказаному рішенні, яке набрало законної сили також зазначено, що відповідач проживає окремо з 2011 року.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, підтвердили факт того що з липня 2011 року відповідач виїхала за місцем мешкання її батьків та за вказаною позивачем адресою не мешкає, про що відповідач не заперечувала, та вказала що змушена була виїхати через постійні сварки з колишнім чоловіком та його батьками.

Відповідно до п.39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи позовні вимоги в частині примусового зняття з реєстраційного обліку відповідача суд вважає за можливе відмовити в задоволенні цієї частини вимог оскільки діючим ЦПК України не передбачено такої можливості, а до компетенції суду не відноситься примусове зняття з реєстраційного обліку. Також судом не встановлено доказів на підтвердження факту відмови міграційною службою в здійсненні зняття з реєстраційного обліку відповідача, а отже такі вимоги є передчасними.

Таким чином, доводи позивача знайшли часткове підтвердження в ході судового розгляду, в звязку з чим підлягають частковому задоволенню.

Окрім того, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у встановленому законом розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 214-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямзадовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком 60 по вулиці Єреванській в місті Дніпропетровську.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Батманова