Номер провадження: 22-ц/785/536/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8) про визнання угоди з продажу квартири, купівлі квартири та повернення грошових коштів за продану квартиру недійсною, стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_9 (в інтересах ОСОБА_3) на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року,

встановила:

22 липня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 (треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6) про захист права власності, визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 послалась на те, що на підставі свідоцтва Ізмаїльської міської ради Одеської області від 27 січня 1993 року ОСОБА_3 стала власником шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1. В 2004 році в зв'язку з похилим віком та погіршенням здоров'я ОСОБА_3 вирішила оселитися в приватному будинку, тому звернулася до ОСОБА_4, директора Бессарабської товарної біржі та уклала з ним угоду про надання їй посередницьких послуг з продажу її квартири та придбання їй квартири АДРЕСА_2 надавши йому довіреність. ОСОБА_4, скориставшись станом здоров'я позивача завчасно продумавши свої злочинні наміри - заволодіння майном позивачки шляхом обману в день підписання довіреності продав квартиру АДРЕСА_1 за 6 500 доларів США ОСОБА_10, проте гроші від продажу квартири ОСОБА_3 не повернув, використавши їх на свої потреби та не повідомив позивача про продаж належної їй квартири.

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2006 року ОСОБА_4 було визнано винним в скоєні злочинів, відповідальність за які передбачені ст.ст. 190, 191, 363, 366 КК України та встановлено, що в результаті умисних дій ОСОБА_4 з метою заволодіння майном ОСОБА_3, останній завданий матеріальний збиток на суму 6 500 доларів США.

В подальшому, справа за обвинуваченням ОСОБА_4 була направлена для нового розгляду до Ізмаїльського міськрайонного суду та постановою суду від 23 листопада 2011 року підтверджено вину ОСОБА_4, яку він визнав повністю, та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності.

В зв'язку з зазначеним, позивачка вважає, що угода з приводу продажу квартири, купівлі квартири та повернення грошових коштів за продану квартиру, укладена під впливом обману і у відповідності до ст. 230 ЦК України повинна бути визнана недійсною.

Крім того, в результаті шахрайських дій ОСОБА_4, стан здоров'я позивача різко погіршився, стала інвалідом першої групи. З огляду на вказане, позивач просила визнати правочин, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 з купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним, визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду на користь ОСОБА_3 в розмірі 20 000 грн.

В ході розгляду справи позивачка неодноразово змінювала позовні вимоги та в остаточному варіанті представник ОСОБА_3 просив визнати правочин, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо надання послуг з продажу квартири АДРЕСА_1, купівлі квартири АДРЕСА_2 та повернення грошових коштів за продану квартиру - недійсним, стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду на користь ОСОБА_3 в розмірі 20 000 грн. (т. 01, а.с. 176, 187-188).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 серпня 2014 року позовні вимоги в частині визнання угоди купівлі-продажу квартири недійсною, визнання права власності за заявою представника позивача залишено без розгляду (т. 01, а.с. 240).

В судовому засіданні:

- представник позивача змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити;

- відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився;

- представник третьої особи в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд першої інстанції:

- стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.;

- стягнув з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено (т. 02, а.с. 21-23).

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 (в інтересах ОСОБА_3.) просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року скасувати частково, залишити в силі стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди на користь ОСОБА_3 в розмірі 5 000 грн.; визнати угоду укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з продажу квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3 на праві часткової власності недійсною, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 02, а.с. 30-35).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково вищевказаний позов, суд першої інстанції на підставі ст.ст. 23, 202, 237, 244, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами), правомірно виходив з наступного.

Згідно довіреності № 803 від 23 квітня 2004 року посвідченої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 продати належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, для чого надала йому право одержувати від уповноважених органів і організацій необхідні для відчуження довідки та документи, включаючи заяви, представляти її інтереси у відповідних уповноважених органах, які за законом мають право на оформлення відчуження нерухомого майна, підписати договір купівлі-продажу, одержати і повернути їй кошти, виручені від продажу квартири, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов'язані з цією довіреністю (т. 01, а.с. 85).

23 квітня 2004 року ОСОБА_4, діючи в силу повноважень, наданих йому довіреністю, від імені ОСОБА_3 (продавець) і ОСОБА_10 (покупець) уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 належної продавцю - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на будівлі №1668, виданого розпорядженням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради 27 січня 1993 року за №13р. (т. 01 а.с. 22).

Отже, ОСОБА_4 діяв від імені ОСОБА_3 в силу повноважень, наданих йому довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_11 23 квітня 2004 року.

В позовній заяві та в судових засіданнях представник позивачки неодноразово наполягав на тому, що остання просить визнати недійсною не довіреність від 23 квітня 2004 року посвідчену приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_11, якою ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 продати належну їй квартиру, а угоду з приводу продажу квартири, купівлі квартири та повернення грошових коштів за продану квартиру.

Однак суду не надано позивачкою та її представником доказів в підтвердження того, що представництво інтересів ОСОБА_3 здійснювалося ОСОБА_4 не на підставі довіреності, а на підставі договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позов в частині визнання угоди з продажу квартири, купівлі квартири та повернення грошових коштів за продану квартиру недійсною не підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 відносно стягнення з ОСОБА_4 на її користь моральної шкоди в сумі 20 000 грн., суд дійшов до обґрунтованого висновку, що діями відповідача ОСОБА_4 позивачу було завдано моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивачка не в повному обсязі довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 74-77, 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 (в інтересах ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8) про визнання угоди з продажу квартири, купівлі квартири та повернення грошових коштів за продану квартиру недійсною, стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко