Справа № 454/1394/14 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/1222/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Галицький районний суд м. Львова, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок протиправних дій -

встановила:

рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2014 року в задоволені вказаному вище позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Держави Україна на його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді Галицького районного суду м. Львова, посилаючись на те, що рішення суду є завідомо не правосудним, оскільки не ґрунтується на законності, верховенстві права та вимогах закону, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, зокрема, як зазначає апелянт, вимоги слід було задовольнити з урахуванням вимог ст. 56 Конституції України та ст.ст. 1166, 1172, ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Сторони по справі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення щодо часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи, а відповідно до ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.62 Конституції матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок її порушення прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається із матеріалів справи, в травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Галицький районний суд м. Львова, про стягнути з Держави Україна на його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті, на його думку, протиправних дій судді Галицького районного суду м. Львова. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в результаті протиправних дій судді Галицького районного суду м. Львова, які виразились у відмові розглянути його скаргу на незаконні дії прокуратури Львівської області шляхом написання листа, йому (позивачу) спричинено моральну шкоду - моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації.

Встановлено, що в грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до Галицького районного суду м. Львова із скаргою в порядку КПК та просив визнати незаконною бездіяльність прокуратури Львівської області щодо неприйняття рішення (нормативного документу, передбаченого ст. 97 КПК України) по його заяві про вчинений злочин колегією суддів Львівського окружного адміністративного суду (а.с.6-9).

В січні 2010 року суддею Галицького районного суду м. Львова повернуто подану ОСОБА_2 скаргу заявнику з посиланням на те, що КПК України не передбачено та не встановлено порядку розгляду судом скарг на бездіяльність прокурора щодо не вирішення питання порушення кримінальної справи за заявою про вчинений злочин. Заявнику роз'яснено порядок оскарження діянь прокурора (а.с.10).

В лютому 2010 року ОСОБА_2 повторно направив скаргу до Галицького районного суду м. Львова на бездіяльність прокуратури - невиконання прокуратурою Львівської області вимог, передбачених ст.ст. 97, 99 КПК (а.с.11).

25.02.2010 року суддею Галицького районного суду м. Львова повторно повернуто скаргу ОСОБА_2 з підстав, вказаних вище (а.с.12).

Постановою судді Апеляційного суду Львівської області від 30 березня 2010 року відмовлено ОСОБА_2 в прийняті до розгляду апеляційного суду апеляційної скарги на лист Галицького районного суду м. Львова (а.с.13).

Перевіряючи законність рішення районного суду щодо відмові в задоволені вимог позивача з урахуванням його доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України).

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Це конституційне право не може бути скасованим (ч.2 ст.22 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Громадянин має право безперешкодно звернутися до суду за захистом своїх прав і свобод.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Закріпивши право людини і громадянина на судовий захист своїх прав і свобод, Конституція України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами.

Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в апеляційному та касаційному порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

В своїй постанові від 15 квітня 2008 року Верховний Суд України зазначив, що помилкове оформлення судами своїх процесуальних дій та рішень не ухвалами, а іншими за назвою, формою або викладом документами (листами, записками, вироками, постановами, повідомленнями) не змінює сутності таких документів. Вони можуть бути оскаржені в порядку, встановленому чинним на час учинення дії процесуальним законом.

Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п'ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України, справа № 1-17/2001, № 6-рп/2001).

Конституцією України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, та що однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (ст.ст.126,129). Рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя (пов'язаних із підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо) можуть оскаржуватись у чинному в даний час апеляційному та касаційному порядку.

Встановлено, що рішення, яке прийняте суддею Галицького районного суду м. Львова, не скасоване та не визнано у чинному порядку незаконним.

Визнання рішення, дій судді Галицького районного суду м. Львова під час розглядуваної справи іншим судом (в даному випадку колегією суддів) в непередбаченому процесуальному порядку (а не в апеляційному та касаційному) порушувало б принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийняті позовів та заяв з таким предметом.

Посилання апелянта на те, що суд був зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин норми ст.ст. 8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1172, 1173, 1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, внаслідок чого не був задоволений його позов та порушені його права, є помилковим, виходячи з вищенаведеного та, крім того, з таких обставин.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Статті 1173, 1174 ЦК передбачають спеціальні підстави та умови відповідальності при завдані фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно-правових відносинах і полягають у спеціальному суб'єктивному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їхніх дій (владно-адміністративній, юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів ВР, Президента, КМ, Верховної Ради і Ради міністрів АРК органи державної влади та управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, учинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Статтею 56 Конституції України, ст.1174 ЦК закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суди та судді не відносяться до суб'єктів відповідальності за цими нормами при вчиненні дій або бездіяльності у питаннях здійснення правосуддя.

Відтак, рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами.

Чинним законодавством, зокрема ст.62 Конституції України, передбачено випадки відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної при здійсненні правосуддя.

Статтею 56 Конституції України передбачено право громадян на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як зазначена стаття Конституції, так і ч.6 ст.1176 ЦК України передбачають відшкодування шкоди у випадку коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду (судді), які не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства.

Таким чином, постановляючи оскаржуване рішення районний суд врахував всі обставини справи, мотиви та обґрунтування з яких виходив позивач для задоволення його вимог, а тому вірно прийшов до висновку про відмову у задоволені вимог позивача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий : Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.