АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/127/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Первак М. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Жашківської державної нотаріальної контори Черкаської області на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності за правом спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_6, та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_8 про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності за правом спадкування. В обґрунтування свого позову зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла їх мати - ОСОБА_9, яка постійно проживала в АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці площею 0,3876 га та земельної ділянки (паю).

ОСОБА_9 склала заповіти, які посвідчені Житницькою сільською радою, с. Житники, Жашківського району, Черкаської області.

Земельна ділянка (пай) була оформлена на ОСОБА_8 та ОСОБА_7, а все інше майно, тобто житловий будинок та прилеглу до нього присадибну земельну ділянку площею 0.3876 га, у відповідності із заповітом, укладеним від імені ОСОБА_9 та посвідченим Житницькою сільською радою, с. Житники, Жашківського району, Черкаської області 04 листопада 1997 року за реєстровим номером 22, на випадок смерті розподілено між трьома дітьми: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Позивачі зазначали, що за рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2011 року за ними, було визнано право власності за правом спадкування по 1/3 частині житлового будинку. Це право власності було зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Коли вони звернулися за видачею свідоцтва про право на спадщину на присадибну земельну ділянку, їм повідомили, що дане свідоцтво було помилково видане за заповітом, за яким мати заповіла земельну ділянку (пай) на двох дітей.

Тобто, фактично присадибна земельна ділянка була поділена на двох спадкоємців, чим порушено право третього спадкоємця на земельну ділянку для обслуговування частини спадкового будинку.

Рішенням суду житловий будинок поділений на трьох, а земельна ділянка за свідоцтвом про право на спадщину - на двох.

В зв'язку з вказаними обставинами просили постановити рішення, яким скасувати свідоцтво про право на спадщину, видане Жашківською державною нотаріальною конторою на присадибну земельну ділянку, розмір якої 0,3876 га, видане на ім'я ОСОБА_8 в розмірі ? частини.

Визнати право власності за правом спадкування на присадибну земельну ділянку, розмір якої 0,3876 га в рівних долях на трьох спадкоємців: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2014 року позов задоволено.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 жовтня 2011 року про визнання ОСОБА_8 спадкоємцем 1/2 частини майна ОСОБА_9, що складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.3876 га в межах згідно з планом, яка розташована в АДРЕСА_1 - скасовано.

Визнано право власності в порядку спадкування на присадибну земельну ділянку. площею 0,3876 га, на якій розташований успадкований житловий будинок, в рівних долях за ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Не погоджуючись з рішенням суду Жашківська державна нотаріальна контора Черкаської області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції задовольняючи позов прийшов до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає до скасування, оскільки право власності на житловий будинок визнано за трьома спадкоємцями, а право власності на присадибну ділянку визнано за двома спадкоємцями, що порушує права іншого спадкоємця щодо обслуговування своєї частки житлового будинку.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис про смерть № 3, зареєстрований Житницькою сільською радою, с Житники, Жашківського району. Черкаської області (а.с.26).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_9 залишився житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці площею 0,3876 га.

Згідно копії заповіту від 04 листопада 1997 року, ОСОБА_9, все своє майно заповіла своїм дітям ОСОБА_8. ОСОБА_6 та ОСОБА_7(а.с. 32).

Відповідно до копії заповіту від 19 березня 2004 року, ОСОБА_9, заповіла земельну ділянку, площею 3,143 га, належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 032661 заповіла своїм дітям: ОСОБА_8 та ОСОБА_7(а.с.33).

ОСОБА_8 у червні 2007 року, а ОСОБА_7 у липні 2007 року подали заяви на прийняття спадщини(а.с. 23-24).

Статтею 1301 ЦК України визначено, що в судовому порядку вирішується питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Оскільки ОСОБА_8 є спадкоємцем першої черги після смерті матері - ОСОБА_9, а тому мав право на спадкування та отримання спірного свідоцтва.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 05 жовтня 2011 року, державним нотаріусом Кравчуком І.М., спадкоємцем 1/2 частини майна ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 є її син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3876 га в межах згідно планом, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.63).

Зазначене свідоцтво видане 05 жовтня 2011 року, тоді як ОСОБА_6, відповідно до рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2011 лише було продовжено строк прийняття спадщини на один місяць, яка відкрилася після смерті її матері - ОСОБА_9(а.с.30).

17 січня 2012 року ОСОБА_6 подала заяву про прийняття спадщини(а.с.25).

Оскільки за свого життя ОСОБА_9 не оформила права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці площею 0,3876 га і не отримала свідоцтва на право власності, що після її смерті зробило неможливим оформити спадкові права, тому спадкоємці в судовому порядку визнали право власності на житловий будинок садового типу з господарськими спорудами в порядку спадкування, а саме:

рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2012 року за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано право власності на вказаний житловий будинок в рівних долях по 1/3 частині кожному (а.с. 77);

заочним рішенням Жашківського районного суду Черкаської області 05 травня 2013 року за ОСОБА_8 визнано право власності на 1/3 частину вказаного будинку (а.с. 79).

Пунктом 221 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що згідно статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про те, що нотаріусом правомірно видано оскаржене свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, в запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначила, що зверталась до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з проханням внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, яке видане на присадибну ділянку, але відповідач відмовив їй. Зазначила, що погоджується з тим, що повинна була звернутись до суду саме з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину (а.с.107-108).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові

З матеріалів справи вбачається, що за свого життя ОСОБА_9 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3876 га, яка розташована в АДРЕСА_1, серії ЯБ №869392 від 17 лютого 2006 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 02(а.с.14).

Відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Враховуючи наведене, судова колегія уважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, та вважає за необхідне ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,309, 316, 319 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Жашківської державної нотаріальної контори Черкаської області - задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності за правом спадкування - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності за правом спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :