Справа №463/1767/15-ц
Провадження №2/463/1054/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова в складі: головуючого судді: Нора Н.В.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди, суд -

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 28 000 грн., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Позов мотивує тим, що в мережі Інтернет знайшов рекламне оголошення ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про продаж трактора ДТЗ 244.4 2013 року випуску за 72 400 грн. У регіональному офісі компанії між ОСОБА_2 та продавцем-консультантом була досягнута усна домовленість про купівлю вищевказаного трактора, яка передбачала сплату позивачем авансового платежу в розмірі 28 000 грн. в день укладення договору. Решта суми мала бути сплачена при доставці трактора. 11 березня 2015 року ОСОБА_2 на банківський рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було сплачено 28 000 грн., в той самий день було підписано договір фінансового лізингу № 000005. Позивач покликається на те, що вищевказаний договір фінансового лізингу не містить істотних умов, а тому не може вважатись укладеним, так як предметом договору лізингу можуть бути тільки неспоживні речі, визначені індивідуальними ознаками, а трактор «Донгфенг 244Д» такою річчю не є. Також вказує на те, що договір фінансового лізингу не містить умов про відповідальність лізингодавця за невиконання та неналежне виконання умов договору. Крім того, оскільки істотною умовою договору є грошовий еквівалент вартості предмету лізингу у доларах США, відсутність у договорі вартості предмету лізингу унеможливлює точне визначення розміру лізингових платежів. Сторони погодили, що вартість предмета лізингу може змінюватись випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. В договорі не вказано, який саме курс обміну долара США до української гривні сторони погодили у день підписання договору, як і не вказано відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Тобто договір фінансового лізингу № 000005 від 11.03.2015 року не містить таких істотних умов як вартість предмета лізингу, обмінний курс США до української гривні на дату укладення договору, відпускну ціну транспортного засобу у продавця, а також конкретного розміру лізингових платежів. Вважає, що сплатив кошти в розмірі 28 000 грн. передчасно та просить повернути їх як майно, безпідставно набуте відповідачем. Крім того, зазначає, що зазнав душевних страждань у звязку з протиправною поведінкою відповідача, перебуває в стресовому стані, неодноразово звертався за медичною допомогою, в тому числі і до психолога, оскільки не може повернути свої кошти та змушений звертатись до суду. З урахуванням наведеного, просить стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 5 000 грн. моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності від 22 травня 2015 року, в судове засідання не з'явилася, подала клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від 13 березня 2015 року в судове засідання не зявився, на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Згідно поданих заперечень, відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, а укладений між сторонами договір фінансового лізингу від 11 березня 2015 року таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України. Зокрема, між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір непрямого лізингу, який є результатом волевиявлення позивача у справі щодо придбання ним предмету договору за допомогою послуги лізингодавця з фінансового лізингу. Позивач був проінформований про всі можливі витрати і ризики у звязку з укладенням та виконанням такого договору. Посилання на те, що позивач не має юридичної освіти не може бути підставою вини відповідача. Стосовно посилання на те, що в договорі фінансового лізингу відсутня така істотна умова як предмет лізингу, то зазначення в договорі такої модифікації транспортного засобу як «Донгфенг 244d, 24 к.с., дизель, КПП мех., привід 4х4» є достатнім для його ідентифікації порівняно з марками та моделями транспортних засобів інших виробників, тому таке зазначення істотної умови договору як предмет договору, є дотриманим. Крім того, такий опис предмета договору повністю задовольняв позивача на момент підписання правочину, без зазначення кольору, комплектації, року випуску тощо. Посилання на те, що в договорі відсутнє зазначення вартості предмету та розміру лізингових платежів, є безпідставним, оскільки такі умови передбачені п. 8.2., п. 10.3. договору. Крім того, посилання на ст. 1212 ЦК України щодо набуття майна або збереження його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, є необґрунтованим, так як майно у вигляді грошей було зараховано лізингодавцем як лізинговий платіж відповідно до укладеного сторонами договору. Стосовно моральної шкоди, то необхідно встановити чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. На підставі вищенаведеного, просить в позові відмовити у звязку з його безпідставністю.

Дослідивши та перевіривши усі матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє з таких підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 11 березня 2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 000005 (а.с.29-42). Відповідно до умов даного договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу транспортний засіб «Донгфенг 244Д, 24 к.с., дизель, КПП мех., привід 4х4», зазначений у п. 1.1., вартістю 280 000 гривень згідно обмінного курсу долара США до української гривні станом на фактичну дату укладення даного договору та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Позивач, заявляючи вимоги про визнання неукладеним зазначеного договору, посилається на те, що в договорі фінансового лізингу відсутні істотні умови такого, зокрема, даний договір не містить істотних умов про вартість предмета лізингу, обмінний курс США до української гривні на дату укладення договору, відпускну ціну транспортного засобу у продавця, а також конкретного розміру лізингових платежів.

Однак, як встановлено судом, пунктом 1.1. договору визначено, що предметом договору є транспортний засіб «Донгфенг 244d, 24 к.с., дизель, КПП мех., привід 4х4», який був самостійно та свідомо обраний лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача.

Пунктами 8.2., 10.3. вказаного договору передбачено, що вартість предмета лізингу на дату укладання цього договору в гривневому еквівалентів становить 280 000 гривень, а на момент укладення договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 127,90 доларів США, що згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору, відповідно становить 3 709,10 грн. Крім того, п. 8.3., 8.4. договору передбачено, що сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, а підписанням даного договору лізингоодержувач підтверджує, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання лізингоодержувачем своїх зобовязань за цим договором. Лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим договором.

На виконання умов договору позивачем сплачено відповідачу авансовий платіж у розмірі 28 000 грн., що підтверджується квитанцією № 21 від 11.03.2015 року (а.с.25).

Після вказаної проплати позивач припинив виконувати умови укладеного договору, обраний товар у володіння та користування позивачу переданий не був.

З аналізу положень договору фінансового лізингу від 11.03.2015 року вбачається, що такий містить детальний опис предмета лізингу, вартість предмета лізингу та порядок сплати лізингових платежів за предмет лізингу.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча 6 однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, договір фінансового лізингу від 11.03.2015 року р. № 000005, який позивач просить визнати неукладеним, містить необхідні дані, а саме найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. При цьому позивач ОСОБА_2 своїм підписом підтвердив свою згоду на умови, які були викладені в договорі фінансового лізингу від 11.03.2015 року, зокрема щодо предмету лізингу, його вартості, порядку та розміру здійснення лізингових платежів. А отже, при укладенні договору було дотримано усі вимоги ст.ст. 202, 203 ЦК України.

При цьому суд враховує, що посилання позивача на ті обставини, що відповідач набув 28 000 грн. за його рахунок без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) та зобовязаний повернути йому це майно, жодними об'єктивними доказами не підтверджені, ґрунтуються виключно на поясненнях позивача. А відтак в силу положень ст. 60 ЦПК України судом не можуть вважатися доведеними.

Договір фінансового лізингу, підписаний сторонами, містить детальний опис послуг, що надаються відповідачем. В момент підписання Договору Позивач отримав примірник Договору та додатки до нього. Опис послуг приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов договору.

Наявні письмові докази, які свідчать про отримання доступної, достовірної та своєчасної інформації під час підписання договору, а саме: підписи позивача у договорі та фінансового лізингу, сплата авансового платежу, позивачем жодним чином не спростовані.

Підписавши договір фінансового лізингу, позивач тим самим підтвердив свою обізнаність з умовами договору та висловив свою згоду з цими умовами.

А відтак в цій частині позовні вимоги про повернення безпідставно набутих коштів в розмірі 28 000 грн. є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Не вважає суд доведеними і таким, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини, або взагалі така не заподіяна.

Позивач вказує, що внаслідок дій відповідача він зазнав сильних душевних страждань, постійно перебуває у стресовому стані, відчуває безсилля, в нього погіршився стан здоровя через неможливість повернути свої кошти, також підвищується тиск, через що він неодноразово звертався за медичною допомогою, в тому числі, і до психолога, однак жодних доказів по наведених обставинах в судове засідання не представив.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що ОСОБА_2 не довів позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, тому такі є необґрунтованими, а в задоволенні позовних вимог суд відмовляє у звязку з їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 23, 627, 638 1167 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Нор Н. В.