АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Піхур О.В.
№ 22-ц/796/8576/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Українець Л.Д.,

при секретарі Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Гончар Анастасії Юріївни, третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року повернуто позовну заяву ОСОБА_2 до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Гончар А.Ю., третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказану ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позову для подання до належного суду з тих підстав, що спір виник з приводу нерухомого майна.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Гончар А.Ю., третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом. Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю дій державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Гончар А.Ю. з видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_4 на Ѕ частку двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, на Ѕ частку трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, на вклади в Київській регіональній дирекції ПАТ «Райффазен Банк Аваль» у відділенні поштового звязку №139 м. Києва, в установах Головного управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства «Ощадбанк».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 було повернуто для подання до належного суду на підставі ст. 115, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

При цьому, суд виходив з того, що позов є таким, що виник з приводу нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2, що за адміністративно-територіальним поділом м.Києва не відноситься до Шевченківського району.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, за загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Частиною 1 ст. 114 ЦПК України визначено правило виключної підсудності, за яким позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» до таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В позовній заяві ОСОБА_2 порушила питання про визнання недійсними виданих на імя ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом щодо нерухомого майна. Також зазначила, що в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва на даний час перебуває цивільна справа щодо оспорення права ОСОБА_4, на спадкування.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що поданий до Шевченківського районного суду м.Києва цивільний позов ОСОБА_2 виник з приводу нерухомого майна та повернув заяву для подання до належного суду.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді