Справа № 680/1250/14-ц
№ 2/680/8/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд в складі :

головуючої -судді Шуригіної О.В.,

при секретарі - Фурман Г.П.,

з участю позивача та його представника ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нова Ушиця справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх таким, що втратили право користування житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1.

Позов мотивує тим, що є власником ? частини даного житлового будинку, в якому зареєстровані та проживали ОСОБА_2 та їх спільні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. З відповідачем ОСОБА_2 шлюб розірваний 24 березня 2003 року.

Вказує, що з 2009 року відповідачі змінили місце проживання і стали проживати за іншими адресами, не сплачують за користування житлом, не беруть участі в покращенні стану будинку, проте з реєстрації у добровільному порядку знятися не бажають, що завдає йому матеріальних витрат зі сплати комунальних послуг з розрахунку на всіх зареєстрованих в будинку осіб.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в ньому та додали, що за час проживання в спірному будинку відповідачі створювали йому різного роду проблеми, в зв»язку з чим він був вимушений звертатись із скаргами у різні інстанції; відповідач ОСОБА_2 з часу розірвання шлюбу не скористалась правом розподілу спільного майна, крім того він не бажає проживати в одному будинку з особою, яка була засуджена.

Відповідачі позов не визнали, мотивуючи тим, що будинок в АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_2, оскільки придбаний в шлюбі, та з часу його придбання в 1981 році проживали у ньому, в даний час вони з поважних причин не проживають за місцем реєстрації, оскільки позивач постійно створював їм перешкоди у користуванні житлом, звертаючись в різні інстанції із скаргами про нібито вчинені ними злочини, погрожуючи викликом міліції, змінюючи замки на вхідних дверях, спалюючи особисті речі. Відповідач ОСОБА_2 вимушена була періодично з 2004 року проживати в будинку матері ОСОБА_6 в селі Хворосна Новоушицького району, а з 2009 року - постійно, оскільки, здійснювала догляд за хворим братом та сином ОСОБА_4, який повернувся із місця позбавлення волі та хворіє невиліковною хворобою. Позивач з 2003 по 2007 рік проживав у громадянському шлюбі з іншою жінкою , залишивши їх проживати у спірному будинку, а після повернення створював нестерпні умови для проживання. Крім того відповідач ОСОБА_4 з поважної причини не проживав в будинку батьків, оскільки відбував покарання у виді позбавлення волі з 2004 по 2008 рік, а після повернення,батько його не пустив в житло.

Відповідач ОСОБА_3 також вказав, що після одруження разом з дружиною та дитиною проживав в даному будинку до 2006 року, після повернення позивача вимушений був залишити житло та проживати у будинку батьків дружини.

Іншого житла на праві власності відповідачі не мають.

Дослідивши докази по справі, заслухавши сторони, суд дійшов до наступного.

Із договору купівлі-продажу від 04 червня 1981 року, реєстраційного посвідчення від 17 червня 1981 року та технічного паспорта вбачається, що ОСОБА_5 є власником ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Із даних запису акта про укладення шлюбу №40 від 22.12.1979 року встановлено, що позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб і сім»ю майно, нажите подружжям за час шлюб, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 24 березня 2003 року виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Новоушицького районного управління юстиції, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвали шлюб 24 березня 2003 року, актовий запис № 14.

Відповідно до положень, передбачених ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно даних Новоушицького РС УДМС України в Хмельницькій області ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 зареєстровані в АДРЕСА_1.

Судом встановлено,та не заперечується сторонами, що з 1981 року по 2004 рік вони всі проживали у даному будинку; з 2003 по 2007 рік позивач постійно проживав за іншою адресою, відповідач ОСОБА_3 до 2006 року включно разом із дружиною та дитиною проживав у спірному будинку, після повернення позивача та внаслідок його неодноразових звернень із скаргами у різні інстанції вимушені були залишити житло. Власного житла відповідачі не мають.

Крім того відповідач ОСОБА_4 на підставі вироку Новоушицького районного суду від 09. 08. 2004 року відбував покарання у виді позбавлення волі до липня 2008 року, тобто з поважних причин був відсутній за місцем реєстрації, а позивачем визнаний факт його відмови у наданні відповідачу житла в зв»язку з засудженням.

Відповідач ОСОБА_4 згідно даних досліджених в судовому засіданні епікризів про невиліковну хворобу, починаючи з 2012 року по даний час періодично перебуває на стаціонарному лікуванні.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, посилаючись на ч.2 ст.405 ЦК України, підставою визнання відповідачів втратившими право користування житлом вказував їх відсутність без поважних причин понад один рік.

Разом з тим, посилаючись як на доказ своїх вимог, на відповіді Новоушицького РВ УМВС України в Хмельницькій області, прокуратури Новоушицького району, селищної ради Новоушицького району щодо розгляду його скарг про притягнення відповідачів до відповідальності, якими винних дій не встановлено, позивач підтвердив, що між членами сім»ї виникли неприязні відносини, які змусили відповідачів змінити місце проживання.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Цивільне законодавство не передбачає випадків позбавлення власника права власності на житло у випадку його не проживання в ньому. Приписи ч.2 ст.405 ЦК України, на які посилається позивач, регулюють правовідносини між власником житла та членами його сім»ї, які не є власниками цього житла, тому вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 8, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст..3,15, 88, 174, 118,119,120, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О. В. Шуригіна