Справа № 209/6854/14-ц
Провадження № 2/209/357/15
РІШЕННЯ

іменем України

"21" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Багбая Є.Д.

при секретарі Кукса О.П.

за участі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позову який неодноразово уточнював та доповнював /а.с. 15-16, 35-36/, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду із цивільним позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. В позовні заяві вказано письмово та оприлюднено в залі судового засідання, що «ОСОБА_1 свій дохід підприємця приховує…». Також при розгляді даної цивільної справи ОСОБА_2 надала письмові заперечення проти позову в яких повторно вказала, що «ОСОБА_1 приховує свій дохід від ОСОБА_2 та державного виконавця…» Також вказано що ОСОБА_1 має людські недоліки. Позивач вважає цю інформацію недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь та гідність та ділову репутацію, оскільки він дійсно є приватним підприємцем з 1 жовтня 2005 року заборгованості перед бюджетом немає. Позивач вказує, що вищезазначена інформація в позовні заяві та письмових запереченнях спричинила йому моральну та фізичну шкоду, внаслідок чого він змушений був звертатися за медичною допомогою, купувати путівку на відпочинок та їхати відпочивати до м. Львів за значні кошти. Крім того в зв'язку з неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів відповідача по справі була спричинена шкода його діловій репутації тому він змушений був для усунення збитків магазину в якому він працює розміщувати зовнішню рекламу за свій рахунок для залучення клієнтів. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 12000 гривень та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі згідно обставин викладених в позові, просить його задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнала повністю, надала письмові заперечення проти позову /а.с. 21-25/, згідно пояснень та заперечень вказали, що вимоги позивача є безпідставними оскільки відомості викладені в позові є правдивими та достовірними, вимоги позивач є необґрунтованими та незаконними, її звернення до суду та міліції не можуть бути підставою для задоволення позову. Моральна шкода також позивачем належним чином не обґрунтована.

Судом досліджені письмові докази по справі письмові докази по справі, шляхом оголошення їх в судовому засіданні:

- копія позовної заяви за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі /а.с. 4-5/, згідно якої підтверджується звернення ОСОБА_2 до суду з вищезазначеним цивільним позовом та те, що вищевказана фраза, яка на думку позивача порушує його честь та гідність міститься в позовній заяві;

- довідка податкової інспекції /а.с. 6/, згідно якої підтверджується, що позивач немає заборгованості по сплаті податків;

- довідка з медичного закладу, виписка з амбулаторної картки /а.с. 7, 8/, згідно якої підтверджується, звернення позивача до лікаря-терапевта;

- заява ОСОБА_1 до начальника Дніпровського РВ, відповідь на лист та постанова про закриття кримінального провадження /а.с 9-11/, згідно яких підтверджується закриття кримінального провадження відносно позивача за заявою відповідача за ухилення від сплати аліментів;

- рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2 грудня 2014 року /а.с. 26-27/, згідно якого підтверджується винесення рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі;

- ухвала Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2014 року /а.с. 26-27/, згідно якого підтверджується відновлення кримінального провадження за заявою ОСОБА_2;

- довідки про заборгованість по аліментам, лист ДВС /а.с 29-32/, згідно яким підтверджується нарахування заборгованості по аліментам позивачу та її погашення;

- платіжні доручення путівки на відпочинок, білети, рахунок /а.с 37-44/, згідно яких позивач вказує на матеріальні збитки внаслідок порушення його прав на його думку;

В судовому засіданні встановлено:

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду із цивільним позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. В позовні заяві вказано письмово та оприлюднено в залі судового засідання, що «ОСОБА_1 свій дохід підприємця приховує…». Також при розгляді даної цивільної справи ОСОБА_2 надала письмові заперечення проти позову в яких повторно вказала, що «ОСОБА_1 приховує свій дохід від ОСОБА_2 та державного виконавця…» Також вказано що ОСОБА_1 має людські недоліки. Позивач вважає цю інформацію недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь та гідність та ділову репутацію, оскільки він дійсно є приватним підприємцем з 1 жовтня 2005 року заборгованості перед бюджетом немає. Позивач вказує, що вищезазначена інформація в позовні заяві та письмових запереченнях спричинила йому моральну та фізичну шкоду, внаслідок чого він змушений був звертатися за медичною допомогою, купувати путівку на відпочинок та їхати відпочивати до м. Львів за значні кошти. Крім того в зв'язку з неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів відповідача по справі була спричинена шкода його діловій репутації тому він змушений був для усунення збитків магазину в якому він працює розміщувати зовнішню рекламу за свій рахунок для залучення клієнтів.

Статтями ст. ст. 32, 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснитись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах " Лінгенс проти Австрії" від 8 липня 1986 року та "Українська прес-група" проти України" від 29 березня 2005 року.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" (1986 р.) суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", - ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін... допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів...

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України , обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Проаналізувавши об'єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»: «Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Крім того п. 17 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»: «Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги на підлягаючими задоволенню оскільки інформація зазначена відповідачем ОСОБА_2 в позовній заяві та запереченнях проти позову яку позивач вважає недостовірною та такою що принижує його честь та гідність а також ділову репутацію, була підставою пред'явленого позову для зміни розміру аліментів і стосувалася предмету позову. Таким чином вищезазначена інформація та інформація яка містилася у зверненнях до правоохоронних органів ОСОБА_2 булла реалізацією, останньої свого конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації. Тому вимоги позивача є незаконними та безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. 16, 23, 277 ЦК України, керуючись ст. 8,10, 59, 60, 61, 83, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая