РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2015 року

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі;

головуючого :судді - Канівця Л.Ф.

при секретарі - Венгловській О.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача -ОСОБА_3,ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по заробітній платі , та відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з вищезазначеним позовом посилаючись на те , що з 30 жовтня 2012 року підприємець ОСОБА_5 прийняв її на роботу на посаду продавця з покладенням на неї додаткових обов'язків по прибиранню магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1" , який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Заробітна плата відповідачем ОСОБА_5 була встановлена у розмірі від 1300 до 1500 грн . на місяць.

Приступила до роботи без відповідного наказу та договору .

Офіційно заробітна плата відповідачем не виплачувалася . Їй дозволялося взяти якусь суму грошей від вторгованої виручки в магазині в рахунок заробітної плати .

З першого лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року з нею був укладений роботодавцем ОСОБА_5 трудовий договір про те , що вона прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів .

За умовами трудового договору фізична особа - підприємець ОСОБА_5 зобов'язується виплачувати працю позивача в розмірі 120 % мінімальної заробітної плати згідно чинного законодавства .

Звільнена з роботи за ст.36 п.2 КЗпП України по закінченню строку договору.

Приймав її на роботу і звільняв з роботи роботодавець ОСОБА_5

Не дивлячись на її звільнення з 28 лютого 2013 року , вона продовжувала працювати до 13 березня 2013 року .

Їй не виплачена заробітна плата за весь час її роботи у відповідача в розмірі 27 318 грн . 43 коп . за період з 30 жовтня 2012 року по 13 березня 2013 рік .

Неправомірними діями ОСОБА_5 їй завдана і моральна шкода в розмірі 27 318 грн . 43 коп . яка полягає в тому , що вона вчасно від відповідача не отримувала заробітну плату, була принижена її честь та гідність , вимушена була позичати гроші , щоб прогодувати свою сім'ю , та матеріально утримувати двох неповнолітніх дітей .

Вироком Володимир - Волинського міського суду від 01 квітня 2014 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ст. 172 ч.2 КК України в іншому грубому порушенні законодавства про працю , вчинене щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 згідно поданої останньої заяви про збільшення позовних вимог від 12 січня 2015 року збільшила розмір позовних вимог , про стягнення з відповідача невиплаченої їй заробітної плати згідно доданого розрахунку станом на 22 січня 2015 року в розмірі 33 894,83 грн .

Оскільки за весь час її роботи відповідачем їй було виплачено заробітну плату в розмірі 2 600 , 00 грн .( 30499,56 +5995,27- 2600 = 33 894,83 грн . ).

А також просить стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн . , та понесені витрати пов'язані з розглядом справи .

Покликаючись на наведені обставини та обставини зазначені в позовній заяві просить задовольнити її вимоги , стягнути з відповідача ОСОБА_5 недоплачену заробітну плату в промірі 33 894 ,83 грн. , моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн. , та понесені витрати пов'язані з розглядом справи .

Представники відповідача ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали , кожен зокрема , суду пояснили , що згідно акту перевірки державною інспекцією України з питань правці дотримання трудового законодавства у фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 по скарзі позивача ОСОБА_1 вбачається , що достовірний облік виконуваної роботи працівником ОСОБА_1 , та бухгалтерський облік витрат на оплату її праці підприємцем ОСОБА_8 в період з жовтня 2012 року по 11 березня 2013 року не проводився . Підприємцем ОСОБА_8 трудовий договір із працівником ОСОБА_1 яка була допущена до виконання трудових обов'язків продавця з 31 жовтня 2012 року в письмовій формі не укладався . ОСОБА_5 ніякого відношення до ОСОБА_1 не має .

Робочий зошит , на який ОСОБА_1 покликається як на факт існування трудових відносин вівся з 30 жовтня 2012 року по 04 грудня 2012 року . У якого підприємця вівся зошит не встановлено . Крім того , ОСОБА_1 з 10 червня 2013 року зареєстрована як фізична особа - підприємець . Проте просить стягнути кошти також і за червень 2013 року .

ОСОБА_1 не може пояснити яка сума коштів їй була виплачена як заробітна плата роботодавцем , та який розмір заробітної плати їй був встановлений за виконану роботу .

В позовній заяві , заяві позивача про збільшення позовних вимог від 12.01.2015 року ставиться вимога про стягнення недоотриманої заробітної плати та стягнення моральної шкоди , і не ставиться питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні . Не зазначений розмір стягнення грошових сум .

Позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди не можуть бути задоволені , оскільки ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду за захистом порушеного права відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України .

Вважають , що позовні вимоги позивачки до відповідача ОСОБА_5 є безпідставними , і не підлягають до задоволення .

Заслухавши пояснення сторін , перевіривши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає до часткового задоволення .

В судовому засіданні встановлено , що згідно матеріалів кримінального провадження та вироку Володимир - Волинського міського суду позивач ОСОБА_1 працювала у фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з 31 жовтня 2012 по 31 січня 2013 року та в період з 01 березня 2013 року по 13 березня 2013 року на посаді продавця магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Заробітну плату ОСОБА_5 виплачував продавцю готівкою на руки , без нарахування на неї податків до бюджету та обов'язкових платежів у державні цільові Фонди .

Досудове розслідування було закінчене пізніше , 19 листопада 2013 року, ніж провадилася перевірки дотримання трудового законодавства працівниками магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " державним інспектором праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області 23 травня 2013 року .

Досудовим слідством було встановлено , що позивачка ОСОБА_1 працювала на посаді продавця у фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

Вироком Володимир - Волинського міського суду від 01 квітня 2014 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ст. 172 ч.2 КК України в іншому грубому порушенні законодавства про працю , вчинене щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років .

Вирок набрав законної сили .

Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України вирок у кримінальній справі , що набрав законної сили , або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду , що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи , стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду , з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою .

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки , встановлені колективним договором , але не рідше двох разів на місяць , через проміжок часу , що не перевищує шістнадцяти календарних днів .

Дані вимоги підприємцем ОСОБА_5 щодо працівника ОСОБА_1 були порушені .

З 01 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року між позивачем та підприємцем ОСОБА_5 був укладений трудовий договір відповідно до умов якого,фізична особа підприємець ОСОБА_5 зобов'язується оплачувати працю працівника ОСОБА_1 в розмірі 120 % мінімальної заробітної плати згідно чинного законодавства .

Із додаткової заяви позивачки від 12 січня 2015 року про збільшення позовних вимог та її пояснень вбачається , що їй була виплачена заробітна плата в листопаді 2012 року лише 600 , 00 грн ., в грудні - 800,00 грн , в січні 2013 року - 600 , 00 грн , лютому - 600,00 грн ., а всього 2 600 грн .

При звільненні ОСОБА_1 не були виплачені своєчасно належні грошові суми .

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум , що належать йому при звільненні , проводиться в день звільнення .

Позивачу в день звільнення не виплачена була заробітна плата за період з 31 жовтня 2012 року по 13 березня 2013 року в розмірі 3 395 грн .27 крп .

Розрахунок заборгованості по заробітній платі позивачем

ОСОБА_1 та наданою суду довідкою про заборгованість , брався відповідно до оплати праці згідно трудового договору в розмірі 120 % мінімальної заробітної плати .

За даний період її роботи заробітна плата становить 5 995,27 грн . Частково відповідачем вона виплачена позивачу в розмірі 2 600 грн . До стягнення підлягає грошова сума в розмірі 3 395 грн .27 крп .( 5 995,27 грн.- 2 600 грн .= 3 395 грн .27 коп .) .

Заробітна плата - це винагорода , обчислена , як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений орган виплачує працівникові за виконану роботу ( ст. 94 КЗпП України ) .

Законодавець передбачив відповідальність за затримку розрахунку при звільненні згідно ст. 117 КЗпП України у формі відшкодування працівникові за рахунок роботодавця середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку . Така компенсація не є заробітною платою .

В позовній заяві , а так само в заявах про збільшення розміру позовних вимог , вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати не ставилася .

Суд приходить до висновку , що вимога позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_5 до задоволення не підлягає , оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 , підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями ст. 233 КЗпП України , у яких встановлені строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів , зокрема тримісячний строк , який розпочинається з дня , коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права .

Суд вважає , що ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права роботодавцем ОСОБА_5 по невиплаті всієї суми заробітної плати на руки готівкою з часу подачі скарги до Володимир - Волинської міжрайонної прокуратури та до територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області в 2013 році .

З клопотанням до суду про поновлення пропущеного строку з даною вимогою ОСОБА_1 не зверталася .

Не підлягає до стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені останньою витрати на правову допомогу , оскільки витрати на правову допомогу не підтверджені платіжним фінансовим документом . В договорі про надання правової допомоги не зазначені суми витрат .

Оскільки позивач , відповідно до ст.5 Закону України " Про судовий збір " звільнена від сплати судового збору то такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави .

Керуючись ст ст. 10, 60, ,88, 209, 213-215, 218 ЦПК України ,

ст .ст .115, 116 ,233, 237-1 КЗпП України , суд ,- В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_5 фізичної особи - підприємця на користь ОСОБА_1 : заробітну плату за період за жовтень , листопад , грудень 2012 року в розмірі 1360 ( одна тисяча триста шістдесят ) грн.73 коп., за січень , лютий , березень 2013 року в розмірі 2 034

( дві тисячі тридцять чотири) грн. 54 коп. , а всього 3 395 ( три тисячі триста дев'яносто п'ть) грн. 27 коп .

Стягнути з ОСОБА_5 , фізичної особи - підприємця на користь держави 243 грн . 60 коп . судового збору .

В решті позовних вимог відмовити .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя : /-/-пцідпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Л.Ф.Канівець