Ухвала

іменем україни

06 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

Мартинюка В.І., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і встановлення порядку користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зобов'язати відповідача не чинити перешкод у будь-який спосіб, у тому числі і за допомогою інших осіб, у користуванні належною йому на праві власності Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, звільнивши належну йому частину квартири від майна, і допускати до квартири в будь-який час доби, не перешкоджати йому вільно входити до помешкання, не вчиняти сварки і бійки, не виганяти з квартири; поділити спірну квартиру і виділити йому в натурі у власність Ѕ частини квартиру; визначити порядок користування квартирою за можливими варіантами експертизи; судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Встановлено порядок користування вказаною квартирою.

Виділено ОСОБА_4 наступні приміщення: кімнату 4 площею 16,0 кв. м, кладову 2 площею 0,9 кв. м, балкон площею 2,4 кв. м, а всього - загальною площею 30,0 кв. м, що на 1,15 кв. м менше ідеальної частки.

Виділено ОСОБА_3 наступні приміщення: кімнату 5 площею 11,6 кв. м, кімнату 7 площею 7,4 кв. м, лоджію площею 2,6 кв. м, а всього - загальною площею 32,3 кв. м, що на 1,15 кв. м більше ідеальної частки.

У загальному користуванні сторін залишено такі приміщення: коридор 1 площею 8,4 кв. м, кухню 3 площею 8,3 кв. м, туалет 9 площею 1,4 кв. м, ванну 8 площею 2,8 кв. м, кладову 6 площею 0,5 кв. м, а всього - загальною площею 21,4 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію різниці часток, що складає 6 983 грн 88 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи, у розмірі 2 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 243 грн 60 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою та стягнення судових витрат за проведення експертизи скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи указаний позов та виділяючи ОСОБА_3 у користування кімнати площею 11,6 кв. м та 7,4 кв. м, лоджію площею 2,6 кв. м, а всього - приміщення площею 32,3 кв. м, суд виходив з того, що сторони є співвласниками квартири і кожному з них належить по Ѕ частини квартири, на яку припадає 31,15 кв. м; оскільки позивач є власником Ѕ частини квартири, загальна площа якої - 62,3 кв. м, то відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України він має право на отримання у користування кімнати відповідно до частки у спільній власності.

Обираючи при вирішенні питання про встановлення порядку користування спільного майна другий варіант висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 травня 2014 року № 1945, суд зазначив, що при цьому враховує заяву відповідача та вважає цей варіант об'єктивним, достовірним і правдивим.

Проте з такими висновками не погодився апеляційний суд з тих підстав, що суд не навів мотивів, що крім прав позивача будуть також «забезпечені» права іншого співвласника - відповідача, а також житлові права їхньої спільної дочки ОСОБА_5, яка, як встановив апеляційний суд, проживає у вказаній квартирі й іншого житла не має.

Так, апеляційний суд дійшов висновку, що право власності обох співвласників квартири обтяжено житловими правами дочки сторін відповідно до вимог ст. 156 ЖК Української РСР, ст. 405 ЦК України, яка в результаті встановленого порядку користування вказаною квартирою змушена проживати в одній кімнаті з матір'ю - відповідачем у справі, в результаті чого значно погіршуються житлові умови останньої.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про неможливість встановлення порядку користування квартирою за запропонованим позивачем варіантом, оскільки в такому разі будуть порушені права відповідача як співвласника квартири та дочки сторін ОСОБА_5, яка на законних підставах набула право користування квартирою.

Однак такі висновки є помилковими та не узгоджуються з наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таке ж положення відображено у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку з чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, встановити склад осіб, які беруть участь у справі.

Помилковим і таким, що суперечить змісту наведених норм матеріального права, є висновок апеляційного суду про неможливість встановлення порядку користування квартирою.

Так, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4, по Ѕ частини кожному; в ній фактично проживає відповідач ОСОБА_4 та спільна дочка сторін у справі - ОСОБА_5, крім того, претендує вселитися позивач ОСОБА_3 як співвласник; указана квартира складається з трьох житлових кімнат площами: 11,6 кв. м; 7,4 кв. м; 16,0 кв. м.

Дійсно, згідно з наявною у справі довідкою від 07 жовтня 2014 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Мелітополь», ОСОБА_5, 1984 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 89).

Запропонований експертом висновок судової будівельно-технічної експертизи від 14 травня 2014 року № 1945 містить два варіанти поділу квартири і за ними обома розглядається можливість виділення позивачу двох житлових кімнат площею 11,6 кв. м та 7,4 кв. м, а відповідачу ОСОБА_4 - однієї житлової кімнати площею 16,0 кв. м, хоча, як встановив суд, разом з нею проживає дочка ОСОБА_5

Проте на порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304, 316 ЦПК України апеляційний суд в достатньому обсязі не перевірив доводів апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які просили не скасувати, а змінити рішення суду першої інстанції та встановити порядок користування квартирою, виділивши їм обом дві житлові кімнати площею 11,6 кв. м та 7,4 кв. м, а позивачу - одну житлову кімнату площею 16,0 кв. м, таким чином, висловили свою згоду на встановлення порядку користування квартирою, хоча й за іншим варіантом.

Разом з тим суд залишив поза увагою положення ч. 6 ст. 147 ЦПК України, згідно з якою висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, а також положення ст. 150 цього Кодексу, відповідно до якої, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам); якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам), та на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і не сприяв здійсненню прав сторін у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд не звернув достатньої уваги на зміст і підстави позову та наявні у справі докази, неправильно визначився з характером спірних правовідносин, чим допустив порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим неможливо встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, крім того, допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Встановивши під час перегляду справи в апеляційному порядку, що у квартирі крім сторін у справі проживає також їхня дочка ОСОБА_5, та дійшовши висновку про неможливість встановлення порядку користування квартирою за запропонованим позивачем варіантом, оскільки в такому разі будуть порушені, зокрема права дочки сторін ОСОБА_5, яка на законних підставах набула право користування квартирою, апеляційний суд у силу наданих ЦПК України повноважень був позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду справи залучити ОСОБА_5 до участі у справі згідно з вимогами ст. 33 ЦПК України з належним оформленням цієї процесуальної дії.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.К. Гримич

О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.В. Ступак