Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.
суддів:Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
Попович О.В.,Штелик С.П.
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9 державна нотаріальна контора Полтавської області, реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області, про визнання права власності на спадкове майно; за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_10, подану представником ОСОБА_11, на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_12 Спадкоємцями першої черги після його смерті є він і ОСОБА_7 Позивач зазначив, що на час смерті батька він постійно проживав з померлим, тому в силу частини третьої статті 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину. 23 лютого 2012 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку спадщини, яка складається з вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією. На час оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_6 дізнався, що батько за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті бабусі ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначає, що після смерті бабусі ОСОБА_13 відкрилася спадщина на ј частину квартири АДРЕСА_1, а також на житловий будинок АДРЕСА_2. На підставі заяв про прийняття спадщини ОСОБА_12 і ОСОБА_8 (діти померлої) заведено спадкову справу. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не надав правовстановлюючі документи на спадкове майно. Ураховуючи викладене, ОСОБА_6 просив задовольнити його позовні вимоги і визнати за ним право власності у порядку спадкування на ј частину будинку АДРЕСА_2.

ОСОБА_10 звернувся із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_13 Після її смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_2. На його думку зазначений будинок є спільним майном подружжя, оскільки він збудований за час шлюбу, за спільні кошти подружжя, хоча право власності на нього було зареєстровано лише за ОСОБА_13 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2004 року), тому Ѕ частина будинку належить йому на праві власності. Після смерті дружини, ОСОБА_10 дізнався, що на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2000 року шлюб між ним і його дружиною було розірвано. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини нотаріусом йому було повідомлено, що він не має права на спадкування після смерті дружини, оскільки шлюб між подружжям було розірвано у 2000 році, його право власності на Ѕ частину будинку не підтверджено правовстановлюючими документами. Ураховуючи викладене, ОСОБА_10 просив встановити факт спільного проживання його і ОСОБА_13 як чоловіка і дружини у період з 25 квітня 2000 року по 23 червня 2008 року без реєстрації шлюбу, визнати спільним майном подружжя будинок АДРЕСА_2, визнати за ним право власності на Ѕ частину зазначеного будинку.

ОСОБА_7 звернувся із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання права власності на ј частину будинку АДРЕСА_2 у порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_12, який не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_13

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_10 та ОСОБА_13, в період з 25 квітня 2000 року по 23 червня 2008 року без реєстрації шлюбу.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року скасувати та ухвалити в справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та позовних вимог ОСОБА_7 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_10 задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та позовні вимоги ОСОБА_7 суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що батько позивачів - ОСОБА_12, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_13 проте за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_15 та ОСОБА_13 в період з 25 квітня 2000 року по 23 червня 2006 року без реєстрації шлюбу суди виходили з того, що після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім'єю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_2 сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину вказаного майна, суди виходили з того, що будинковолодіння в АДРЕСА_2 належало ОСОБА_13 на праві особистої приватної власності, оскільки вказане майно вона успадкувала в 1978 році.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками судів з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2004 року ОСОБА_13 була власником будинку АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 померла.

Спадкоємцями першої черги після її смерті були її діти: син ОСОБА_12 та донька ОСОБА_8

Згідно з рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2011 року ОСОБА_12 і ОСОБА_8 визначено додатковий шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер.

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_12

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановивши, що будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2, належало ОСОБА_13 на праві особистої приватної власності, та, що після смерті ОСОБА_13 спадщину прийняли ОСОБА_12 і ОСОБА_8, суди дійшли обґрунтованого висновку про визнання за позивачами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в порядку спадкування право власності на частину спірного будинку з господарськими будівлями по 1/4 частині за кожним та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку.

Наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів по їх оцінці.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2014 року та ухвала апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_10, подану представником ОСОБА_11, відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун
А.В. Маляренко
О.В. Попович
С.П. Штелик