Провадження № 2/752/4617/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савельєв Андрій Юрійович, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, припинення права власності, суд-

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 10.12.2010 року укладеного між відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю. 10 грудня 2010 року, реєстровий номер № 5250; витребувати у відповідач ОСОБА_3 з незаконного володіння 1/2 частку нежилих приміщень 9група приміщень НОМЕР_3) загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які зареєстровані за реєстраційним номером майна - НОМЕР_2; припинити право власності відповідача ОСОБА_3 на ? частку нежилих приміщень (група приміщень НОМЕР_3), загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які зареєстровані за реєстраційним номером майна - НОМЕР_2, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому в порядку статті 31 ЦПК України представником позивача подану заяву про зміну позовних вимог, в якій просив визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 10 грудня 2010 року, укладений між представниками ОСОБА_4, ОСОБА_2 (дарувальники), з іншої сторони, та представником ОСОБА_3 (обдарувувана), з іншої сторони, що посвідчений приватним нотаріусом Савельєвим А.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 5250; витребувати у ОСОБА_7 в натурі ? частку нежитлових приміщень загальною площею 122,7 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. 19 жовтня 2005 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюб.

09 червня 2005 року, тобто в період шлюбу з ОСОБА_2 на підставі купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцем І.А. 09 червня 2005 року за реєстровим номером 2756, придбав у Спільного Українського-Кіпрського підприємства у формі ТОВ «Мікроприбор»- «Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією) 38/100 частин нежилого приміщення площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, , що складаються приміщень НОМЕР_1.

29 грудня 2005 року, згідно згоди позивача ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4.1/2 частину від 38/100 частин нежилого приміщення, площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з приміщень НОМЕР_1 на підставі договору дарування частки нежилих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисаном В.І., реєстровий № 3877.

20 грудня 2006 року, між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та Спільним Українсько-Кіпрським підприємством у формі ТОВ«Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією), укладено договір про поділ нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савелєвим А.Ю., реєстровий №5362, згідно якого ОСОБА_2 належить ? частка нежилих приміщень з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_3) загальною площею 137,6 кв.м. та ОСОБА_4 належить ? частка нежилих приміщень з НОМЕР_1 по НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_3) загальною площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою:АДРЕСА_1.

Згідно Розпорядження Голосіївської РДА № 139 від 26.01.2007 року затверджено акт прийняття в експлуатацію перепланованих нежилих приміщень з НОМЕР_1 по НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_3), що розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а їхня загальна площа становить 122,7 кв.м.

10 грудня 2010 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування нежилих приміщень (група приміщень НОМЕР_3) загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які зареєстровані за реєстровим номером майна - НОМЕР_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., реєстраційний № 5250.

За вищевказаним договором дарування дарувальники (відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4.) передали, а Обдарована ( відповідач ОСОБА_3.) прийняла в дар нежилі приміщення, загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою:АДРЕСА_1.

На думку позивача ОСОБА_1 приміщення (1/2 частка нежилих приміщень з НОМЕР_1 групи приміщень НОМЕР_3, розташованих за адресою: АДРЕСА_1) є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2,оскільки придбане в період перебування у шлюбних відносинах, а саме 9 червня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу. Договір дарування спірного приміщення від 10 грудня 2010 року укладений між відповідачами без погодження із позивачем ОСОБА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2014 року (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською С.В.) прав о власності на спірне приміщення перейшло до ОСОБА_5, який є єдиним власником нежитлового приміщення загальною площею 122,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування яких зазначили про те, що 19 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб було розірвано.

9 червня 2005 року, тобто в період шлюбу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходевим І.А. 09 червня 2005 року за реєстровим номером 2756, придбав У спільного Українсько - Кіпрського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Мікроприбор» «Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією) 38/100 частин нежилого приміщення площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з приміщень НОМЕР_1..

29 грудня 2005 року (тобто вже після розірвання шлюбу), згідно згоди ОСОБА_1, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 ? (одну другу) частину 38/100 частин нежилого приміщення площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з приміщень НОМЕР_1 на підставі договору дарування частки нежилих приміщень.

З цього моменту оспорюване в даній справі майно втрачає статус спільного сумісного, адже право власності правомірно перейшло до іншого суб'єкта.

10 грудня 2010 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування нежилих приміщень (група приміщень НОМЕР_3) загальною площею 122,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які зареєстровані за реєстраційним номером майна - НОМЕР_2.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши письмові докази у справі, дійшов до наступних висновків.

26 грудня 1985 рок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб,що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 26 грудня 1985 року Палацом реєстрації (а.с 6).

09 червня 2005 року ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцем І.А., реєстраційний номер 2756 придбав у Спільного Українсько-Кіпрського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Мікроприбор» - «Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією) 38/100 частин нежилого приміщення площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складається з приміщень НОМЕР_1 (а.с.8).

19 жовтня 20005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 19 жовтня 20005 року (а.с.7).

29 грудня 2005 року за згодою ОСОБА_1 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 ? частину від 38/100 частин нежилого приміщення, площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з приміщень НОМЕР_1 на підставі договору дарування частки нежилих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисаном В.І.

20 грудня 2006 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та Спільним Українсько -Кіпрським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Мікроприбор»- «Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією) укладено договір про поділ нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., реєстровий номер № 5362, згідно якого ОСОБА_2 належить ? частка нежилих приміщень з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_3) загальною площею 137,6 кв.м. та ОСОБА_4 належить ? частка нежилих приміщень з НОМЕР_1 по НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_3) загальною площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Згідно розпорядження Голосіївської РДА № 139 від 26.01.2007 року затверджено акт прийняття в експлуатацію пере планових нежилих приміщень з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_3), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а їхня загальна площа становить 122,7 кв.м.

10 грудня 2010 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування нежилих приміщень (група приміщень НОМЕР_3) загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які зареєстровані за реєстраційним номером майна - НОМЕР_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., реєстровий номер - 5250.

23 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, згідно ухвали Вишгородського районного суду Київської області п. 6, нежилі приміщення з НОМЕР_1 (групи приміщень НОМЕР_3) в літері «А», загальною площею 122,7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які не підлягають поділу і є особистою приватною власністю ОСОБА_3., оскільки були набуті у власність за договором дарування.

Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 1 ст. 718 ЦК України визначено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші або цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно статті 65 Цивільного кодексу України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що правочин може бути недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частина 1 ст. 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд; частина друга цієї ж статі вказує на те, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Такою юридичною дією, шо передбачена главою 55 ЦК України, є договір дарування.

Відповідно до положень частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У свою чергу, частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вказав Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Із аналізу змісту наведених норм вбачається, що ст.ст. 203, 215 ЦК України є загальними та відсилають до інших нормативних актів, яким має бути прямо передбачені випадки не чинності правочину.

Загальне правило ч.5 ст.203 ЦК України конкретизується в ст.ст.234 та 235 ЦК України, що передбачають недійсність фіктивного та удаваного правочину. Норм закону, що тягнуть за собою визнання договору позики недійсним з тих підстав, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків (договір фіктивний чи удаваний) позивачами не вказано, доказів на їх підтвердження - не надано.

Згідно статті 719 Цивільного кодексу України, договір дарування нерухової речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно Роз'яснення Міністерства юстиції України від 16.03.2011 року про договір дарування, підставою недійсності договору дарування є:

1)недотримання в момент укладання договору стороною (сторонами) таких вимог:

-- волевиявлення учасника правочину має бути вільними і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними;

- правочин, що вчиняється батьками 9усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхнім малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей;

2) договір є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин): у разі недотримання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору; укладання договору дарування від імені неповнолітнього без згоди органу опіки та піклування не потребує рішення суду;

3) також договір є недійсним в разі: недотримання письмової форми; вчинення під впливом помилки; обману; насильства; під впливом тяжкої обставини, тощо. В цьому разі недійсність встановлюється судом

Жодних підстав для визнання договору дарування нерухомого майна від 10.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 недійсним не надано суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Оцінюючи вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не знайшли свого ствердження в ході розгляду справи, у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209, 212 , 214-215 ЦПК України, ст.ст. 203,215.216,236, 316,319 ,716,717, 722 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя