Справа № 513/1786/14-ц
Провадження № 2/513/71/15
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2015 року Саратський районний суд Одеської області у складі:
судді Смірнової І.О.
при секретарі Коноваленко Т.М.
у відкритому судовому засіданні в смт. Сарата в залі суду,
розглянувши цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Білгород - Дністровська Паляниця»
відшкодування матеріальної шкоди,
11.12.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідачка працювала у ТОВ «Білгород - Дністровська Паляниця» з 06.02.2012 року в дільниці забезпечення, обіймаючи посаду старшого комірника.
З 12.08.2014 року її було переведено на посаду машиніста тістообробних машин.
Між позивачем та відповідачкою 01.08.2012 року, на підставі ст. 135-1 Кодексу Законів про працю України, було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/14, відповідачка працюючі комірником, належала до категорії працівників з якими позивач повинен укладати письмовий договір про повну матеріальну відповідальність.
Відповідачка була ознайомлена з посадовою інструкцією, в п. 2.5 якої вказано про забезпечення прийнятих на збереження товарно - матеріальних цінностей, які знаходяться на підприємстві, здійснення умов по запобіганню втрат продукції, сировини, матеріалів, про що свідчить її підпис. Таким чином, позивачем виконані всі приписи чинного законодавства стосовно належного оформлення правовідносин з відповідачкою.
У серпні 2014 року інвентаризацію підзвітних відповідачці товарно - матеріальних цінностей виявлено недостачу, чим заподіяно шкоду позивачу у розмірі 5932 гривні 15 копійок, внаслідок порушення відповідачкою покладених на неї трудових обов'язків, що підтверджується інвентаризаційним описом станом на 11.08.2014 року, заявою відповідачки про визнання провини.
Однак, починаючи з 13.09.2014 року відповідачка не з'являлася на роботу. Їй було направлено листи про надання пояснень щодо своєї відсутності, вона на них відповіді не надала. 31.10.2014 року її було звільнено у зв'язку із прогулом без поважних причин. На момент звільнення з неї було стягнуто за вказані правопорушення лише частину збитків, відповідно до наказу № 248-пр від 13.08.2014 року, тому ціна позову складає 3943 гривні 46 копійок.
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь невідшкодовану матеріальну шкоду в розмірі 3943 гривні 46 копійок, а також витрати на сплату судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.
Справа призначалась до слухання неодноразово.
У дане судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи не з'явився, просив розглянути справу у його відсутності, позов задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день та місце розгляду справи до суду не з'явилася, не повідомила суд про причину неявки, у зв'язку з чим, згідно ст.ст. 224-225 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу заочно, на підставі наявних у справі доказів.
Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної підприємству, тому необхідно керуватися Кодексом законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками".
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134, ст. 135-1 КЗпП України, відповідно до законодаства працвники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, якщо: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання або для інших цілей… Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятиричного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем, (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну маетріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
П. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", вказано, що розглядаючи справи про матерiальну вiдповiдальнiсть на пiдставi письмового договору, укладеного працiвником з пiдприємством, установою, органiзацiєю, про взяття на себе повної матерiальної вiдповiдальностi за незабезпечення цiлостi майна та iнших цiнностей (недостача, зiпсуття), переданих йому для зберiгання або iнших цiлей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевiрити, чи належить вiдповiдач до категорiї працiвникiв, з якими, згiдно з ст. 135-1 КЗпП, може бути укладено такий договiр та чи був вiн укладений.
При вiдсутностi цих умов на працiвника за заподiяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матерiальна вiдповiдальнiсть, якщо згiдно з чинним законодавством працiвник з iнших пiдстав не несе матерiальної вiдповiдальностi у повному розмiрi шкоди.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно до наказів позивача № 30-К від 06.02.2012 року, № 56-К від 27 березня 2012 року, відповідачка була переведена на посаду старшого комірника складу в дільниці забезпечення з повною матеріальною відповідальністю (а.с. 16, 25).
Відповідно до посадової інструкції на відповідачку покладались обов'язки за матеріальне зберігання сировини та матеріалів (а.с.18-21). На підставі чого, 01.08.2012 року з нею був заключений договір про повну індівідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 22).
11.08.2014 року у відповідачки виявлена недостача товаро-матеріальних ціностей на суму 5932 гривні 15 копійок (а.с. 28). Відповідачка визнала суму недостачи, просила стягувати недостачу з її заробітної платні, про що свідчить її заява від 12.08.2014 року (а.с. 26). У зв'язку з чим, 13.08.2014 року наказом за № 247 дана недостача була стягнута з відповідачки (а.с. 27).
Згідно наказу № 168-К від 31.10.2014 року позивач звільнив відповідачку за прогули без поважних причин - п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 17).
Як видно із довідки головного бухгалтера від 14.11.2014 року, станом на 31.10.2014 року, борг відповідачки складає 3943 гривні 46 копійок (а.с. 15).
Суд вважає, що у судовому засіданні встановлений факт непогашення відповідачкою недостачі матеріальних ціностей у сумі 3943 гривні 46 копійок. Тому вона повинна відшкодувати позивачеві збитки у вказаній сумі.
Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути також судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Керуючись ст.ст. 3-6, 8, 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-225, 294 ЦПК України, ст.ст. 134, 135-1 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками",
суд
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, проживаючої в АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області, 05 листопада 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Білгород - Дністровська Паляниця» судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана відповідачкою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до Саратського районного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається, протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а для осіб, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, у той же строк з моменту отримання копії рішення суду, або залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд.
Суддя І. О. Смірнова