АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1392/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Кізюн Л.І.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Суперфлеш» до ОСОБА_2 про розірвання договору та визнання права власності,

встановила:

У вересні 2014 року позивач ТОВ «Суперфлеш» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: - розірвати договір будівельного підряду від 01.04.2014 року, укладений між ТОВ «Суперфлеш» та ОСОБА_2,

- визнати право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 літера «В», загальною площею 130,0 кв.м., у м. Києві та нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 літера «Т», загальною площею 67,8 кв.м. у м. Києві за ТОВ «Суперфлеш»,

- зобов'язати відповідача повернути оригінали документів на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, літера «В», загальною площею 130,0 кв.м., а саме оригінал висновку судового експерта про придатність об'єкта до експлуатації, оригінал технічного паспорту, оригінал звіту про незалежну оцінку об'єкта нерухомого майна,

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3654 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Розірвано договір будівельного підряду від 01 квітня 2014 року, укладений між ТОВ «Суперфлеш» та ОСОБА_2

Визнано за ТОВ «Суперфлеш» право власності на нежитлову будівлю в АДРЕСА_1, літера «В», загальною площею 130,0 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Суперфлеш» 3654 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, Прокурор Солом'янського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині визнання права власності на нежитлову будівлю в АДРЕСА_1 літера «В», загальною площею 130 кв.м, та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що жодних документів, які підтверджують, що за позивачем в порядку передбаченому законодавством, зареєстровано об'єкт нерухомого майна - нежитлова будівля загальною площею 130, 0 кв.м в АДРЕСА_1 літера «В», матеріали справи не містять. Суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 331, 392 ЦК України, оскільки позивачем не доведено факту набуття права власності на новостворене нерухоме майно, яке згідно з ст. 331 ЦК України виникає з моменту його державної реєстрації.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що новозбудоване нерухоме майно на час розгляду справи було прийняте в експлуатацію та пройшло державну реєстрацію. Матеріали справи не містять жодних документів, які надають право позивачу використовувати земельні ділянки за вказаною адресою, що є прямим порушенням чинного законодавства України. Таким чином, суд першої інстанції постановляючи рішення, не надав оцінку тому факту, що будівництво спірного об'єкту здійснювалось в порушення вимог чинного земельного та містобудівного законодавства, без належних дозвільних документів, а отже є самочинним будівництвом.

В судове засідання прокурор не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник Київської міської ради - Телицька В.А. підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити. Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві подав письмові пояснення на апеляційну скаргу та підтримав викладені в ній доводи.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому колегія відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України визнала за можливе розглянути справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника Київської міської ради, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача ТОВ «Суперфлеш» зазначив, що між Товариством та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір будівельного підряду від 01.04.2014 року, відповідно до п. 1.1. якого відповідач взяв на себе зобов'язання на свій ризик організувати виконання усього комплексу робіт із реконструкції нежилої будівлі по АДРЕСА_1 літера «В», загальною площею 130,0 кв.м. та по АДРЕСА_2 літера «Т», загальною площею 67,8 кв.м. у м. Києві, а також зобов'язався організувати передачу виконаних робіт (результат виконаних робіт) та здати об'єкт замовнику у встановлений цим договором термін (строк) та взяти участь в роботі по введенню об'єкта в експлуатацію.

01.04.2014 року на виконання договору між сторонами було укладено акт приймання-передачі об'єкту, проектно-кошторисної документації, оригіналу висновку судового експерта про придатність об'єкта до експлуатації нежитлової будівлі, оригіналу технічного паспорту нежитлової будівлі, оригіналу звіту про незалежну оцінку об'єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі.

Відповідач у відповідності до пункту 2.1. договору повинен був організувати виконання усіх робіт (тобто усі етапи робіт, увесь комплекс робіт) і передати їх (результат виконаних робіт) замовнику по акту виконаних робіт у строк до 01.06.2014 року.

Враховуючи , що на даний час відповідачем не виконано вимоги п. 2.1 та п.п. 3.1.10 п. 3.1 договору та не передано позивачеві зазначений об'єкт за актом приймання-передачі, тобто відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань за договором, позивач просив розірвати договір будівельного підряду та визнати за ТОВ «Суперфлеш» право власності на вищевказані будівлі, а також зобов'язати відповідача повернути оригінали документів на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, а саме: оригінал висновку судового експерта про придатність об'єкта до експлуатації, оригінал технічного паспорту, оригінал звіту про незалежну оцінку об'єкта нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 літера «Т» у м. Києві та зобов'язання відповідача повернути позивачу оригінали документів, суд першої інстанції не навів жодних мотивів, з яких вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, не надав оцінки поданим доказам та не зазначив підстав для відмови у позові.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору будівельного підряду від 01.04.2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав вимог п.2.1 договору будівельного підряду та ухиляється від виконання в добровільному порядку взятих на себе зобов'язань за договором.

Рішення в зазначених частинах не оскаржується, обов'язкових підстав для скасування рішення не вбачається, а тому колегія суддів рішення у викладених частинах не перевіряє.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачем на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, літера «В» , загальною площею 130 кв.м., суд першої інстанції виходив із зазначених позивачем у позовній заяві обставин щодо невиконання відповідачем ОСОБА_2 договору будівельного підряду, вважав їх доведеними. Посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст. 331, 328, 16, 392, 181, 386 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем ТОВ «Суперфлеш» доведено факт набуття права власності на нежитлову будівлю, площею 130 кв.м., по АДРЕСА_1

Однак з даними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, а обставини справи, які суд вважав встановлені, не доведені належними та допустимими доказами, висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданого позивачем договору будівельного підряду від 01.04.2014 року, відповідач ОСОБА_2 як генпідрядник зобов'язалась організувати виконання комплексу робіт із реконструкції нежилої будівлі по АДРЕСА_1, літера «В» та нежилої будівлі по АДРЕСА_2, літера «Т» у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик ( фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено підстав набуття права власності замовником на реконструйоване майно внаслідок невиконання підрядником умов договору будівельного підряду.

Статтею 18 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності.

Відповідно до п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року, для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у п.27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт.

Відповідно до вказаного Порядку, для проведення державної реєстрації прав на реконструйоване нерухоме майно заявником має бути надано, зокрема, документи, що підтверджують виникнення права власності на нерухоме майно на момент початку реконструкції, технічний паспорт на такий об'єкт нерухомого майна, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Разом з тим, жодних доказів про належність нежилих будівель, які підлягали реконструкції за вказаним договором, до об'єктів нерухомого майна, право власності на які зареєстроване в установленому законом порядку, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було подано копії наступних документів: виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації ТОВ «Суперфлеш» 28.11.2013 року; протоколи № 1 та № 2 загальних зборів учасників товариства; копія паспорту відповідача ОСОБА_2, 1992 року народження; копія договору будівельного підряду від 01.04.2014 року; копія акта приймання-передачі документів від 01.04.2014 року; висновок експерта ОСОБА_4 від 21.09.2013 року про придатність об'єкта до експлуатації; технічний паспорт на магазин по АДРЕСА_1

При цьому із наданого позивачем доказу під назвою «технічний паспорт» вбачається, що жодного реквізиту офіційного документу він не містить ( дати складання, прізвищ та підписів посадових осіб, реєстраційних номерів, печатки та інших). Те ж саме стосується і висновку експерта ОСОБА_4, який містить лише підпис вказаної особи. А тому подані позивачем докази неможливо визнати належними та допустимими.

Таким чином, будь-які докази, які б підтверджували підстави виникнення права власності у позивача на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 як до реконструкції, так і після реконструкції, у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про виникнення у позивача права власності на нежитлову будівлю внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором будівельного підряду зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-131цс13, порядок та умови набуття права власності на новостворене майно врегульовані положеннями статті 331 ЦК України. Зазначена стаття не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду.

Також Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 15 Постанови № 5 від 07.02.2014 року роз'яснив, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до п. 1, 2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року, роботи з реконструкції будівель віднесені до будівельних робіт, які можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а також дозволу на виконання будівельних робіт.

Проте, матеріали справи не містять жодного дозвільного документа, необхідність отримання яких визначена містобудівним законодавством (зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»), а також доказів того, що реконструйоване нерухоме майно на час розгляду справи було прийняте в експлуатацію та пройшло державну реєстрацію. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві з заявою про прийняття об'єкта в експлуатацію.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна (тобто нове будівництво, реконструкцію зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови), не набуває права власності на нього.

Таким чином, за відсутності доказів про те, на якій земельній ділянці розташована спірна нежитлова будівля, кому саме належить дана земельна ділянка, наявності у позивача необхідної містобудівельної документації, а також доказів про прийняття в експлуатацію вказаного нерухомого майна та його державної реєстрації, судом першої інстанції зроблено необґрунтовані висновки про набуття позивачем права власності на зазначену нежитлову будівлю.

Висновки суду першої інстанції з посиланням на ст. 392 ЦК України колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки позов про визнання права власності у разі оспорювання чи невизнання цього права іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності - має право пред'являти лише власник майна, тобто особа, яка набула права власності у встановленому законом порядку. Тоді як відповідно до наявних у матеріалах справи доказів - право власності на нерухоме майно на час розгляду справи у позивача не виникло.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 88, 309 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, оскільки судом першої інстанції були задоволені позовні вимоги немайнового характеру про розірвання договору, і рішення в цій частині не оскаржувалось, а в частині вимог майнового характеру - колегія суддів ухвалює нове рішення про відмову у позові, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача лише пропорційно частині задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Суперфлеш» про визнання права власності на нежитлову будівлю в АДРЕСА_1 літера «В», загальною площею 130 кв.м.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Суперфлеш» до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлову будівлю в АДРЕСА_1, літера «В» - відмовити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року в частині стягнення судових витрат - змінити та визначити, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Суперфлеш» підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: