Справа №405/4461/14-ц 13.01.2015 13.01.2015 13.01.2015
Провадження №22-ц/784/71/15
Справа № 22-ц/784/71/15 Головуючий першої інстанції: Плохотніченко Л.І.
Категорія: 33 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі Орельській Н.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до апеляційного суду Кіровоградської області про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до апеляційного суду Кіровоградської області про стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначала, що 20 червня 2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда було задоволено її позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. 26 грудня 2013 року апеляційним судом Кіровоградської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 було відхилено, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 червня 2013 року - залишено без змін.

19 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до апеляційного суду Кіровоградської області із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження квартир АДРЕСА_2 та ? частини квартири АДРЕСА_1. Проте, ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2013 року їй було відмовлено в задоволенні даної заяви.

Як вказала позивачка, невжиття відповідачем заходів по забезпеченню її позову утруднило виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики, оскільки останній 27 грудня 2013 року подарував своїй матері ? частину квартири АДРЕСА_1, а 02 січня 2014 року - подарував їй же квартиру АДРЕСА_2.

За твердженням ОСОБА_2, постановлена 26 грудня 2013 року апеляційним судом Кіровоградської області ухвала про відмову у задоволенні її заяви про забезпечення позову є неправомірною, порушує її права, внаслідок чого їй була спричинена моральна шкода.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила стягнути з апеляційного суду Кіровоградської області на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що дії, які вона вважає неправомірними та які, за її твердженням, призвели до спричинення моральної шкоди, вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя. До того ж з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 скористалась своїм правом на оскарження дій суддів апеляційного суду Кіровоградської області, звернувшись із відповідною скаргою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (а.с. 35-36).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю, проте висновок суду, що це є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 - є помилковим.

Оскільки суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, то рішення відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову не можуть бути прийняті до уваги, оскільки пов'язані з помилковим тлумаченням апелянтом норм закону.

Керуючись ст. 303, ч.1 ст.310, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2014 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до апеляційного суду Кіровоградської області про стягнення моральної шкоди - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді