Справа № 761/5462/15-ц
Провадження №2/761/3706/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Личак М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державне підприємство «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» ім. М.П. Бажана», про поновлення на роботі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання повернути майно та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

25.02.2015 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво», у якій позивач просив визнати незаконним звільнення позивача та поновити його на посаді завідувача господарства у відповідача; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.01.2015 року по дату поновлення позивача на роботі; стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20000 тисяч грн.; зобов'язати директора відповідача ОСОБА_2 повернути позивачу належне останньому на праві особистої приватної власності майно; притягнути першого заступника відповідача ОСОБА_3 до відповідальності за порушення законодавства про профспілки та перешкоджання законній діяльності Первинної профспілкової організації працівників ДНУ «Енциклопедичне видавництво».

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що з 14.01.2013 року він працював на посаді вахтера у ДП «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» ім. М.П. Бажана», за сумісництвом, відповідно до наказу №2-к від 14.01.2013 року. З 01.03.2013 року його було переведено на посаду завідувача господарства із залишення за останнім 0,5 ставки посадового окладу вахтера, згідно наказу №9-к від 01.03.2013 року. У зв'язку із ліквідацією підприємства шляхом реорганізації з 01.10.2013 року позивач працював на посаді завідувача господарства у ДНУ «Енциклопедичне видавництво», відповідно до наказу №1-к від 30.09.2013 року. Наприкінці 2014 року позивачу стало відомо про низку звільнень працівників у установі з порушенням вимог чинного законодавства про працю України. З метою захисту трудових та соціально-економічних прав та інтересів працівників 30.12.2014 року в установі проведено установчі збори засновників Первинної профспілкової організації працівників ДНУ «Енциклопедичне видавництво», на яких затверджено Статут профспілкової організації, обрано профспілковий комітет та наглядову раду, одним з членів якої обрано позивача про що складено протокол установчих зборів засновників Первинної профспілкової організації працівників ДНУ «Енциклопедичне видавництво» №1 від 30.12.2013 року. Про початок діяльності профспілки неодноразово було повідомлено директора установи, а також інших працівників шляхом розміщення оголошення на дошці оголошень. Проте керівництво установи відмовилось визнавати існування профспілки, заборонило секретареві реєструвати повідомлення про її створення. Оголошення з відповідної дошки також неодноразово зривали за наказом керівництва. 29.12.2014 року посадовими особами відповідача, а саме: першим засновником ДНУ «Енциклопедичне видавництво» ОСОБА_3 та бухгалтером установи ОСОБА_4 було запропоновано позивачу підписати договір повної матеріальної відповідальності, що був датований 01.10.2013 року, на що позивач не погодився, на вимогу позивача підписати зазначений договір поточною датою (29.12.2014 року) ОСОБА_3 відмовився. Крім того, позивач зазначає, що з кабінету провідного юрисконсульта установи 31.12.2014 року було викрадено персональний комп'ютер, який належить позивачу на праві особистою приватної власності і був переданий ним разом із ще одним персональним комп'ютером у безоплатне користування відповідачу. 21.01.2015 року позивач подав заяві голові ліквідаційної комісії відповідача з вимогою про розірвання договору позички та негайного поверненню позивачу його комп'ютерної техніки, яка зберігається в приміщені установи, проте вимога не була виконана. 22.01.2014 року позивачу вручили копію наказу №30 від 21.01.2015 року про звільнення з роботи згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через виявлену невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню роботи, однак згоди профспілкового органу на його звільнення надання не було. До трудової книжки при звільненні не було внесено запису про роботу позивача у ДП «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» іменні М.П. Бажана» та про роботу за сумісництвом у ДНУ «Енциклопедичне видавництво», крім того позивачу не було видано довідки про роботу в установі із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та розміру заробітної плати, також не було проведено повного розрахунку та невиплаченої вихідної допомоги. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом для захистом своїх прав.

У процесі розгляду справи, за клопотанням сторони позивача, судом до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ДП «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» іменні М.П. Бажана»

Крім того, ОСОБА_1. в порядку ст. 31 ЦПК України змінив позовні вимоги, остаточно визначившись, позивач просила суд визнати незаконним звільнення позивача та поновити його на посаді завідувача господарства у відповідача; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.01.2015 року по дату поновлення позивача на роботі; стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20000 тисяч грн.; зобов'язати відповідача повернути позивачу належне останньому на праві особистої приватної власності майно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити їх з підстав викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, вважає його безпідставним та необґрунтованим, надала суду письмові пояснення в яких просила відмовити в задоволенню позову та зазначила, що позивач відмовився підписати договір про повну матеріальну відповідальність в порушення вимог законодавства так як робота останнього була прямо пов'язана з обслуговуванням матеріальних цінностей, при цьому посилання останнього на те, що йому пропонували укласти договір заднім числом є безпідставними та жодним чином не підтверджені, крім того, позивач фактично відмовився від проходження інструктажу з охорони праці, що також унеможливлює його фактичний допуск до роботи, всі наведені факти підтверджуються відповідними доповідними та службовими записками працівників відповідача та показаннями свідків. Також сторона відповідача стверджує, що на момент підписання наказу про звільнення позивача будь-якої офіційної інформації про факт заснування профспілкової організації відомо не було. Щодо вимоги позивача про повернення комп'ютерної техніки відповідач зазначав, що зазначений договір позички був укладений між позивачем та третьою особою, яка на сьогоднішній день не ліквідована та права і обов'язки права якої відповідачу не передані, а тому вказані вимоги можуть бути пред'явлені саме до сторони договору. При звільнені відповідача відбулася затримка у розрахунку у зв'язку з відсутністю коштів на підприємстві. Крім того, сторона відповідача повідомила, що на момент позивача з посади в установі була відсутня відповідна посадова інструкція завідувача господарством.

Представники третьої особи ДП«Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» ім. М.П. Бажана» в судове засідання не з'явилися, своїх представників чи письмових заперечень до суду не направили, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином.

Вислухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до наказу ДП «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» іменні М.П. Бажана» №2-к від 14.01.2013 року позивача було призначено на посаду вахтера видавництва за сумісництвом (а.с.15).

Згідно з наказом «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» іменні М.П. Бажана» №9-к від 01.03.2013 року позивача було переведено з 01.03.2013 року на посаду завідуюча господарством, залишивши за ним 0,5 ставки посадового окладу вахтера.

Як вбачається з договору безоплатного користування майном (позички) №006 від 01.04.2013 року позивач передав у безоплатне користування (позичку) третій особі в особі директора ОСОБА_7 комп'ютерне устаткування, що є приватною власністю позивача із терміном дії до 01.04.2020 року.

Відповідно до наказу ДНУ «Енциклопедичне видавництво» №1-к від 30.09.2013 року позивача було призначено на посаду завідувача господарством з 01.10.2013 року (а.с.50).

Згідно з наказом ДНУ «Енциклопедичне видавництво» №4-к від 01.10.2013 року позивача було прийнято на посаду техніка-електрика за сумісництва з оплатою 0,5 ставки посадового окладу з 01.10.2013 року (а.с.52).

Відповідно до наказу ДНУ «Енциклопедичне видавництво» №82-к від 09.12.2014 року було скасовано суміщення позивача як завідуючого господарства, у зв'язку з чим його було звільнено з посади техніки-електрика з 09.12.2014 року (а.с.54).

Згідно з наказом відповідача №50-к від 21.01.2015 року позивача було звільнено з посади завідуючого господарства згідно п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП через виявлену невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню роботи з 22.01.2015 року.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Профспілки, їх об'єднання, згідно до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об'єднань. На підставі поданих профспілкою, об'єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус за ознаками, визначеними статтею 11 цього Закону, включає профспілку, об'єднання профспілок до реєстру об'єднань громадян і видає профспілці, об'єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу. Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному цією статтею. Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

Як вбачається з матеріалів справи свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу профспілки про наявність якої стверджує позивач відсутнє, у зв'язку з чим суд не приймає доводи позивача щодо порушень при його звільненні положень ст. 43 КЗпП України, а саме відсутністю згоди профспілкового органу за звільнення позивача.

Разом з тим, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про звільнення за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Пункт 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачає можливість звільнення працівника у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі або займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню цієї роботи. Якщо працівник не має документа про освіту або досвіду роботи, трудової діяльності, передбачених кваліфікаційними характеристиками, був прийнятий на роботу, надалі він не може бути, за загальним правилом, звільнений з роботи з причини лише відсутності документа про освіту та досвіду трудової діяльності, тому що про таку невідповідність працівника було відомо і раніше. Виявленою невідповідністю у подібному випадку може бути неякісне виконання робіт, неналежне виконання трудових обов'язків через недостатню кваліфікацію.

Суд не може погодитися з доказами, які були надані стороною відповідача, а саме доповідними записками працівників підприємства щодо неналежного виконання ОСОБА_1 обов'язків завідувачем господарства, оскільки на даному підприємстві відсутня посадова інструкція на вказану посаду, в якій би були чітко визначені посадові обов'язки позивача, а також вимоги щодо необхідної освіти та кваліфікації, що не заперечувалося представником відповідач.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків не спростовують зазначених обставин, оскільки відсутність посадової інструкції щодо посади яку займав позивач не заперечувалася стороною відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з посади завідувачем господарства на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю займаній посаді було проведено безпідставно з порушенням вимог закону.

Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що позивача було незаконно звільнена з роботи, суд вважає за необхідне поновити його на посаді завідувачем господарства у ДНУ «Енциклопедичне видавництво» з дати звільнення, а саме з 22.01.2015 року.

Крім того, суд вважає що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 22.01.2014 року по 17.12.2015 року, тобто з моменту звільнення по дату ухвалення рішення. Всього вказаний період становить 227 робочих днів.

З урахуванням положень п.п.2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. за №100, середньоденна заробітна плата позивача становить 97,47 грн. ((2095,50 грн. (з.п. за листопад 2014 року) + 2095,50 грн. (з.п. грудень 2014 року) : 43 роб. дн.) (а.с.62).

Звідси розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, а саме з 22.01.2014 року по 17.12.2015 року:

227 робочих дні Х 97,47 грн. = 22124,58 грн., який підлягає до стягнення на користь позивача.

Отже, на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу, в розмірі 22124,58 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9, 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки звільнення позивача було проведено з порушенням закону, що стало підставою для його поновлення на роботі, суд вважає, що позивачу з боку відповідача було завдано моральну шкоду, в наслідок негативних змін у звичайних умовах його життя, що зумовлено витраченням часу на документальне оформлення порушення його прав, тривалого захисту свого порушеного права в суді, в зв'язку з чим позивачу були спричинені моральні страждання, а тому з урахуванням всіх встановлених обставин звільнення позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Крім того згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволений вимог у розмірі 487,20 грн.

На підставі ст.ст. 21, 147, 147-1, 148, 149, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 88, 169, 208, 209, 212- 215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про поновлення на роботі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання повернути майно та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача господарства Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» незаконним та поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача господарства Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво», а саме з 22.01.2015 року.

Стягнути з Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22124 (двадцять дві тисячі сто двадцять чотири) грн. 58 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнути Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) грн.

В решті позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 роботі на посаді завідувача господарства Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2095 (дві тисячі дев'яносто п'ять) грн. 50 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: