АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/278/15 Справа № 180/1421/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тананайська Ю. А. Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ 02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

21 травня 2014 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява від ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 217210-CRED від 26.03.2008 року в сумі 16598 грн. 44 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення суду та в задоволенні позовної заяви відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 217210 - CRED про надання кредиту, шляхом пе02 лютого 2015 рокурерахування коштів на карт-рахунок, в сумі 20000 грн. та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % річних. Строк погашення кредиту 15 липня 2009 року, графік погашення згідно додатку №1 до договору.

26 березня 2008 року було укладено договір про відкриття карт-рахунку, на який перераховано 20000 гривень.

Відповідно до умов кредитного Додатку №1 до договору Відповідач зобов'язується щомісячно вносити кошти на карт-рахунок в сумі 1523 грн.88коп. Згідно розділу 5 договору у випадку неналежного виконання взятих зобов'язань - Відповідач зобов'язався сплатити штрафні санкції, сплатити проценти, пеню.

Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання у повному обсязі було укладено договори поруки: № 217210/2_cred від 26.03.2008 р. з ОСОБА_3 відповідно до якого, Поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед Кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 її зобов`язань за договором кредиту № 217210- CRED від 26 березня 2008 року у випадку невиконання зобов`язань.

В строки, встановленні договором, ОСОБА_2 не повернула суму кредиту разом з відсотками. Станом на 16.04.14 року існує заборгованість в сумі 21983 грн.30 коп.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2010 року стягнута заборгованість в розмірі 6413 грн.36 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви, суд виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Однак, такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 наполягає на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2010 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області від 18 січня 2010 року ухвалено рішення, згідно якого була стягнута з ОСОБА_2, ОСОБА_3,солідарно, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2008 року в сумі 6413 грн.36 коп.

Після ухваленого рішення заборгованість за кредитом продовжувала нараховуватися та станом на 16.04.2014 року ОСОБА_2 мала заборгованість у сумі 21983,30 грн.

Таким чином, позивач знав, що його права продовжують порушуватися, однак, звернувся до суду з позовом лише 21 травня 2014 року.

Таким чином, позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності.

Позивач - банк не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин.

А тому, колегія суддів вважає, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України, з ухваленням по справі нового рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року - скасувати. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В. Лаченкова

Судді О.П. Варенко

В.С.Городнича