Справа №333/6930/14-ц
Провадження №2/333/94/15
14 січня 2015 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Тучкова С.С.,
при секретарі Шелесько Ю.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/6930/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3, уточненому в ході судового розгляду, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що спірну квартиру було придбано під час перебування її у шлюбі з ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2000 року. 11.01.2001 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина. Відповідачка, яка є рідною сестрою померлого, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у вигляді квартири у цілому. У зв'язку із викладеним позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги на підставах, викладених в уточненій позовній заяві, та просили суд задовольнити уточнений позов.
Відповідач, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач та її представник у судовому засіданні не заперечували проти винесення заочного рішення.
Представник третьої особи, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
26.10.1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований Комунарським відділом ЗАГС, актовий запис №647 від 26.10.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 (а.с.5).
16.02.2000 року ОСОБА_4, під час перебування у шлюбі з позивачем, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №145, придбав квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,11 кв.м, в тому числі житловою площею 17,2 кв.м (а.с.4, 6-7).
11.01.2001 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано, що зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя та зроблено актовий запис №11 від 11.01.2001 року (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2, виданим 07.03.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1327 від 07.03.2014 року (а.с.9).
З відповідей, наданих ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції на запити суду, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №145 (а.с.102-103, 120-121).
Згідно спадкової справи №261/2014, заведеної після померлого ОСОБА_4, 03.06.2014 року до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_6, яка є сестрою померлого, та ОСОБА_1 (а.с.60-80).
Як вбачається з акту про фактичне мешкання без реєстрації від 09.01.2015 року ОСОБА_1 мешкала в квартирі АДРЕСА_1 з серпня 2003 року по день складання акту - 09 січня 2015 року.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, кожний окремо, пояснили суду, що після розірвання шлюбу у 2001 році ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продовжували мешкати разом однією сім'єю у спірній квартирі до часу смерті останнього, спорів з приводу квартири, придбаної під час шлюбу, між ними не виникало. Покази цих свідків спростовують покази свідка ОСОБА_12, яка стверджувала про не проживання певний час ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім'єю, однак підтвердила, що останні мешкали разом в квартирі АДРЕСА_1.
З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Згідно ст.60 Сімейного кодексу Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу Українидружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ст.70 Сімейного кодексу Україниу разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в процесі розгляду справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1була придбана ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі за оплатним договором.
Отже, суд вважає за можливе визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частини квартира АДРЕСА_1.
Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Позивач не просив суд стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.69-72 Сімейного кодексу України, ч.4 ст.169, ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя С.С. Тучков