АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2520/2015 Головуючий в 1 інстанції - Оксюта Т.Г.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Кабанченко О.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року про повернення позовної заяви в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку звільненого працівника, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2, через представника, звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача до ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» про стягнення заборгованості по заробітній платі , а також середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.12.2014 року матеріали позовної заяви ОСОБА_2 повернуто позивачу на підставі п. 6 ч. З ст. 121 ЦПК України.

Роз'яснено позивачу право на звернення до суду в порядку ст. ст. 95-96 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для подальшого її розгляду. В скарзі посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що при поданні позовної заяви позивач просив стягнути не тільки суму заборгованості по заробітній платі, розмір якої дійсно підтверджується довідкою бухгалтерії відповідача, але й середній заробіток за час затримки розрахунку. Зазначив, що сума середньої заробітної плати за порушення строків розрахунку не підтверджується жодним документом доданим до позовної заяви, а тому не є безспірною і не може розглядатись в наказному провадженні .

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, який доводи скарги підтримав, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

В силу ч.5 ст. 100 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.3 ст. 118 ЦПК України, на яку послався суд, як на підставу повернення позовної заяви, позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (п.1ч.1 ст. 96 ЦПК) і відповідно, в силу ч.3 ст. 118 ЦПК України, така позовна заява (про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати) може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 р. «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявником ставиться вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі, однак не додано ухвали про відмову у прийнятті заяви про скасування судового наказу або скасування його судом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду та вважає його помилковим виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість по заробітній платі за період його роботи у відповідача з грудня 2012 року по квітень 2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення по 09.12.2014 року в сумі 772 121 грн. 20 коп.

Суд не звернув уваги, що позивачем окрім вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі були заявлені також позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст.ст. 116, 117 КЗпП України, які можуть розглядатися лише в порядку позовного провадження.

Наведене свідчить про те, що суд помилково повернув позовну заяву, в частині вимог про стягнення середнього заробітку, та не з`ясував чи є доцільним окремий розгляд вимог про стягнення заробітної плати за період роботи в наказному провадженні , а вимог про стягнення коштів за затримку розрахунку в позовному провадженні.

За таких обставин, судова колегія вважає, що при постановленні ухвали про повернення позовної заяви було порушено порядок, встановлений для вирішення цього питання.

Також колегія суддів роз'яснює позивачу, що прохання в апеляційній скарзі про направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду не може бути задоволене, оскільки провадження в даній справі ще не було відкрито, а така процесуальна дія належить виключно до компетенції суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задовольняється частково.

Пунктом 3 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року скасувати, а питання про відкриття провадження передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: