У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 3 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_4 відшкодування майнової шкоди у розмірі 61 217 грн 01 коп. та 1 000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 7 грудня 2009 року приблизно о 8 год. 10 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Fiat Doblo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на 721 км автодороги сполученням «Київ - Чоп» допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобіль «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень, а йому завдано моральної шкоди.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2010 року водія ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП.

Згідно із звітом суб'єкта оціночної діяльності від 30 грудня 2009 року розмір матеріального збитку власнику автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 61 217 грн 01 коп.

Оскільки страхова компанія «Універсальна» повідомила йому, що на час ДТП не діяв поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля «Fiat Doblo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, то завдану майнову та моральну шкоду має відшкодувати відповідач ОСОБА_4

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування майнової шкоди у розмірі 61 217 грн 01 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 3 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 7 грудня 2009 року приблизно о 8 год. 10 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Fiat Doblo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на 721 км автодороги сполученням «Київ - Чоп» допустив зіткнення із належним ОСОБА_5 автомобілем «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

ОСОБА_3 керував автомобілем «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на підставі виданої ОСОБА_5 16 квітня 2007 року довіреності.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2010 року водія ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП.

Згідно із звітом суб'єкта оціночної діяльності від 30 грудня 2009 року № 42-0035 розмір матеріального збитку власнику автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 61 217 грн 01 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що цивільно-правову відповідальність власника автотранспортного засобу «Fiat Doblo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не було застраховано на час ДТП, тому винна особа має відшкодувати завдану шкоду. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду із позовом, оскільки такий необхідно обчислювати з дня винесення постанови про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі страхову компанію відповідача та не з'ясував, чи відремонтовано пошкоджений автомобіль, чи визнано його фактично знищеним, що має значення для вирішення спору. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, який розпочав перебіг від дня ДТП.

Із висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Вимоги до рішення апеляційного суду встановлені ст. 316 ЦПК України.

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд лише зазначив про допущені порушення судом першої інстанції і не з'ясував, чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як установлено судом першої інстанції, страхова компанія «Універсальна» повідомила ОСОБА_3 про те, що на час ДТП договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності із ОСОБА_4 укладено не було, оскільки страховий платіж сплачено після настання ДТП.

Як роз'яснено у п. 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

За таких обставин, не залучення до участі у справі страховика винної у ДТП особи не може бути підставою відмови в позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, апеляційний суд у мотивувальній частині рішення одночасно зазначив про необґрунтованість позову та про пропуск позивачем строку позовної давності, що є взаємовиключними підставами для відмови в позові.

У пункті 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Поза увагою апеляційного суду залишились положення ст. 305 ЦПК України про обов'язок відкласти розгляд справи, якщо не має відомостей про вручення особі судової повістки.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то рішення апеляційного суду необхідно скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 3 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник