Справа № 466/6507/14 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/927/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.,

з участю: представника позивача - Стащук О.М.,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

У порядку забезпечення позову накладено арешт в межах заявленої суми позовних вимог - 603 652 грн. 84 коп. на все майно ОСОБА_3 (в тому числі автомобіль TOYOTA FJ CRUICER, шасі № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, колір сірий, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3) та грошові кошти, до вирішення справи по суті.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною. Вважає, що в даному випадку немає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки відсутня реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, так як, на його думку, заборгованість за кредитним договором складає лише 14956,57 грн. Крім того зазначає, що накладення арешту на все його майно не відповідає заявленим позовним вимогам, так як вартість його майна є значно більшою, ніж розмір заборгованості.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно із ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Скориставшись таким правом, позивач ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" подало заяву про забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (із змінами від 12.06.2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У п.7 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що ухвала про забезпечення позову постановляється у порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна містити мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд(суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким керувався суд при постановленні ухвали.

Судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам ст.ст. 151 - 153 ЦПК України та роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Твердження апелянта про те, що вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними із позовними вимогами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вжитими заходами забезпечення позову накладено арешт на майно та грошові кошти ОСОБА_3 лише в межах заявленої суми позовних вимог - 603 652 грн. 84 коп.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: