АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Усика Г.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.10.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Деснянський районний відділ державної міграційної служби України в м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А

24.06.2014 ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просили в рахунок виконання основного зобов'язання ОСОБА_1, щодо оплати заборгованості у розмірі 1277409,31 грн. за договором про надання споживчого кредиту від 30.04.2008 звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність та визнання за ним права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем ОСОБА_1 не виконуються договірні зобов'язання за кредитним договором від 30.04.2008, укладеного з ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк». Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2013 була стягнута з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість у розмірі 1277409,31 грн.. Однак, рішення суду відповідачем виконано не було, заборгованість за кредитним договором залишилась непогашеною, а тому Банк вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Справа № 754/11398/14
№ апеляційного провадження 22-ц/796/1258/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колегаєва С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.10.2014 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Деснянський районний відділ державної міграційної служби України в м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового приміщення - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача подано апеляційну скаргу з підстав невірного з'ясування судом обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. А саме апелянтом зазначається, що до правовідносин, які склалися не можуть бути застосовані положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскільки вказаний кредит не є споживчим, та зважаючи на той факт, що

судом першої інстанції не були належним чином досліджені та оцінені докази по справі, неповно були встановлені правовідносини по суті спору було ухвалено протиправне рішення, яке апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Представник відповідачів, яка діє на підставі довіреності виданої ОСОБА_1 31.08.2012 (а.с.79) та довіреності виданої ОСОБА_2 31.08.2012 (а.с.80), які в свою чергу є законними представниками своїх дітей ОСОБА_3, 1998 р.н. та ОСОБА_4, 2007р.н. (а.с.60), заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, листом від 06.01.2015 просили розглянути справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги банку є безпідставними та необґрунтованими, оскільки предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника, а згоди власника на звернення стягнення надано не було.

Колегія суддів вважає за можливе погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 30.04.2008 між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ " Універсал Банк ", та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 008-2008-1399 на суму 144677,00 доларів США із сплатою 12,45 % річних із строком повернення до 10.04.2028.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором 30.04.2008 між ВАТ "Універсал Банк", та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку Банку предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Станом на 16.12.2013 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем становить 1277409,31 грн., що встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2013 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" суми заборгованості за кредитним договором, яке набрало чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, з 07.06.2014 набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не заслуговують на увагу, й висновків суду про наявність правових підстав для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не спростовують виходячи з наступного.

Згідно визначення наданого в ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»:

§ споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.23);

§ продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п.19);

§ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п.22).

Виходячи з наведених визначень в сукупності, споживчий кредитом може вважатися кредитний договір укладений між Банком та фізичною особою, для придбання продукції (тобто товару, роботи чи послуги) для особистих потреб безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника

В даному випадку кредитний договір від 30.04.2008 укладений фізичною особою. Даних про те, що він укладений для потреб пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника матеріали справи не місять. Крім того, цільовим призначенням кредиту наданого ОСОБА_1 п. 1.3 визначено: погашення заборгованості перед «Центральне регіональне управління «ВАТ Банк «Фінанси та кредит», згідно кредитного договору № 10-07-И-25 від 26.03.2007. Останній, як вбачається був виданий на придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. А отже вказаний договір є таким, що укладений для особистих потреб не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно і наступний договір від 30.04.2008 є таким, що укладений фізичною особою для особистих потреб безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Наступною складовою споживчого кредиту є придбання продукції. Як вже вказано цільовим призначенням кредиту наданого ОСОБА_1 є погашення заборгованості перед «Центральне регіональне управління «ВАТ Банк «Фінанси та кредит», згідно кредитного договору № 10-07-И-25 від 26.03.2007. Виходячи з того, що надання кредиту є фінансовою послугою, то фактично цільовим призначенням кредитного договору від 30.04.2008 є оплата наданої фінансової послуги.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги про те, що кошти не були використані для придбання продукції, а тому вказаний кредитний договір не можна вважати споживчим, колегія суддів вважає безпідставними. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при укладенні договору кредитний договір був визначений у його назві як на споживчі потреби.

А отже, предмет іпотеки виступає як забезпечення зобов'язань відповідача з ОСОБА_1 за споживчим кредитом, наданим їй в іноземній валюті.

Згідно договору іпотеки, квартира є загальною площею 68,2 кв.м., житловою,44 кв.м. , використовується як місце постійного проживання позичальника, поручителя та їх неповнолітніх дітей, що підтверджується довідкою Ф-3, виданої ОСББ «Київенерго» (а.с.51-56,60). При цьому даних про наявність у відповідачів іншого нерухомого житлового майна матеріали справи не містять. Тобто наявні всі передбачені Законом підстави щодо застосування мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права. З мотивувальної частини рішення також вбачається, що судом першої інстанції дана належна оцінка зібраним доказам та обставинам справи, з дотриманням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.10.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти.

Головуючий:

Судді: