АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/214/15 Головуючий у першій інстанції : Стамбула М.І.
Категорія 21 Доповідач: Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 14 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

суддів: Полікарпової О.М., Семиженка Г.В.

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 про визнання договору дарування частково недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

28.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір дарування трикімнатної квартири АДРЕСА_1, укладений 28 січня 2013 року між ним, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у частині подарованої ним ОСОБА_3 квартири є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків у зв'язку з фінансовими труднощами, що виникли у нього.

За таких обставин, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування в частині подарованої ним частини квартири з тих підстав, що він був укладений з метою приховання майна від повернення боргів та вважаючи, що в силу ст. 234 ЦК України договір є фіктивним.

05.11.2014 року позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати недійсним з моменту видачі дублікат нотаріально посвідченого договору дарування від 28.01.2013 року у частині дарування ним відповідачу квартири, посилаючись на те, що відповідачу було видано дублікат спірного договору дарування квартири, який згідно з чинним законодавством є правовстановлюючим документом та має силу оригіналу, і може бути використаний відповідачем для вчинення будь - яких дій з квартирою.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 28.11.2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та відшкодувати понесені ним судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_3 в поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу її доводів не визнав, просив скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що беруть участь в справі та з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження наявності у сторін умислу щодо укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювались.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.01.2013 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто борг у розмірі 132171грн. 03 коп. Під час розгляду вказаної справи ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 01.10.2012 року за заявою позивача (ОСОБА_7) було накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, заборонивши останньому проводити будь - які дії щодо відчуження.

Оскільки зазначена ухвала суду не була звернута до виконання у передбаченому законом порядку, що встановлено рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 23 липня 2014 року, ОСОБА_2 28.01.2013 року подарував належну йому частину квартири АДРЕСА_1 своєму сину, ОСОБА_3.

01.04.2013 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні Косован Ю.А. на виконання виконавчого листа про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 у сумі 132171 грн.03 коп. відкрито виконавче провадження.(а.с.59)

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 посилався на те, що договір дарування в частині подарованої ним квартири є фіктивним, оскільки був укладений з метою створення видимості відсутності у нього майна, на яке могло бути звернуто стягнення в ході примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього боргу, а не з метою створення договірних реальних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Суд першої інстанції у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не перевірив доводів позивача про те, що він мав судовий спір про стягнення з нього на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 132171 грн.03 коп. та що в забезпечення цього позову судом було накладено арешт на 1/3 частину спірної квартири, про обізнаність відповідача про існування даного спору, оскільки останній разом працював з батьком та ОСОБА_7 а, відтак, позивач міг передбачати негативні наслідки для себе, тому подарував своєму сину належну йому частину квартири,хоча іншого житла не мав, а також не дав оцінки доказам того, що після укладення договору позивач продовжував одноособово користуватися квартирою, нести всі витрати, пов'язанні з її утриманням, сплачував комунальні послуги, зберігав документи, які посвідчують право власності на квартиру, тобто обдарований, відповідач по справі не прийняв подарунку.

Будь - яких доказів, підтверджуючих факт викрадення чи будь -якого іншого вилучення позивачем у відповідача оригіналів документів, які посвідчують право власності на спірну квартиру, відповідачем суду не надано, а тому колегія суддів приймає до уваги посилання позивача на те, що після укладення договору дарування вказані документи були передані йому сином, як то було домовлено між ними.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування від 28 січня 2013 року у частині дарування позивачем ОСОБА_3 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 через його фіктивність підлягають задоволенню, оскільки як встановлено матеріалами справи сторони діяли з метою створення видимості відсутності майна, на яке могло бути звернуто стягнення за виконавчим листом про стягнення з позивача боргу.

Оскільки договір дарування визнається судом не недійсним з моменту його укладення, то виданий на його підставі дублікат договору дарування втрачає свою чинність також і не потребує самостійного визнання його недійсності в судовому порядку.

З цих підстав заявлені позивачем позовні вимоги про визнання недійсним з моменту видачі дублікат договору дарування від 28.01.2013 року у частині дарування позивачем відповідачу трикімнатної квартири не підлягають задоволенню.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати в сумі 2114 грн. 33 коп.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, з підстав передбачених ч.3 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28.11.2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 про визнання договору дарування частково недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування від 28 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_4,ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в частині дарування трикімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 40,49 кв.м., загальною площею 64,20 кв.м. ОСОБА_2.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2114 грн. 33 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді