АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 1110 /2015 р. Головуючий у І інстанції Сіромашенко Н.В.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування коштами, інфляційного збільшення боргу, трьох відсотків річних та курсової різниці.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму у розмірі 400 476, 05 грн. та судові витрати. На підставі цього рішення, 22 квітня 2011 року йому було видано виконавчий лист.

Враховуючи ту обставину, що позивач несе збитки внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків щодо повернення суми боргу та зволікає із належним виконанням рішення суду від 15.11.2010 року, а тому просив стягнути з відповідача на його користь суму борг в розмірі 244 505, 16 грн., яка складається із суми інфляційних втрат в розмірі 18 909, 91 грн., 3 % річних від суми боргу в розмірі 21 176, 70 грн., відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 75 890, 86 грн., курсової різниці в розмірі 128 527, 69 грн. та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 115 977, 91 грн., яка складається з суми інфляційних втрат в розмірі 18 909,91 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 21 176, 70 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 75 890, 86 грн., судовий збір в сумі 1159, 77 грн., а всього 117 137, 24 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з підстав, викладених у ній, представника позивача ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599ЦК України) .

Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст.ст.600, 601, 604-609 ЦК України і цими нормами не передбачено можливості припинення зобов'язання за договором , у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу 400 476, 06 грн., витрати по сплаті державного мита у сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 120, 00 грн. (а.с. 8-10).

Згідно листа ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві № 155/11 від 20.03.2014 року, борг по виконавчому листу № 2-16889/10 від 22.04.2011 року Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 402 296 грн. 06 коп. на 20.03.2014 року складає 263 267, 73 грн.( а.с. 13).

Статтею 611 ЦК України передбачено , що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно платіжного доручення № 2662 від 11 липня 2012 року ОСОБА_1 частково сплачено борг в сумі 87 449, 67 грн. (а.с.11).

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти за користування грошовими коштами встановлюються ст. 1048 ЦК України згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як встановлено судом, згідно наданого позивачем розрахунку, сума боргу ОСОБА_1 за неналежне виконання рішення суду від 15 листопада 2010 року за період з 30 травня 2011 року по 30 травня 2014 року складає 115 977, 47 грн., з яких:

- інфляційні втрати в розмірі 18 909, 91 грн.;

- 3 % річних від суми боргу в розмірі 21 176, 70 грн.;

- відсотків за користування коштами у розмірі 75 890, 86 грн.

Задовольняючи позов частково, суд обґрунтовано виходив із того, що оскільки відповідач зобов'язання за договором позики на 30.05.2014 року повністю не виконав, а тому зобов'язаний сплати позивачу проценти за користування грошовими коштами та суми інфляційних втрат і 3 % річних від простроченої суми.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 1048 ЦК України , оскільки в даному випадку підлягала до застосування ст. 1050 ЦК України, якою передбачено тільки нарахування 3 % річних від простроченої суми є необґрунтованим , оскільки статтею 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний сплатити суму позики , проценти , як винагороду за надану позику за відплатним договором , а також проценти , що нараховуються за порушення строку повернення суми позики, тобто наслідком порушення договору позичальником є сплата грошової суми передбаченої статтею 625 ЦК України та процентів за користування грошовими коштами , як це передбачено ст. 1048 ЦК України.

Необгрунтованими є твердження апеляційної скарги про те , що суд безпідставно стягнув з відповідача суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, так як позика була надана в іноземній валюті , оскільки суд стягнув з відповідача заборгованість не в іноземній валюті , а національній.

Доводи апеляційної скарги про те , що суд не врахував при вирішенні спору , що позивач пред'явила вимоги з порушенням позовної давності , не заслуговують на увагу , оскільки відповідач частково погашала борг і останнє погашення боргу мало місце 25 грудня 2013 року, що відповідно до ст. 264 ЦК України свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, а тому посилання в апеляційній скарзі про неповне з'ясування обставин справи та не відповідність висновків суду вимогам закону є безпідставним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: