АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 671/1729/14-ц
Провадження № 22-ц/792/175/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.,

суддів: Матковської Л.О., Федорової Н.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду від 25 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Волочиської районної державної адміністрації, Завалійківської сільської ради Волочиського району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай).

Заслухавши доповідача, пояснення учасників розгляду, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волочиської районної державної адміністрації (далі Волочиська РДА), Завалійківської сільської ради Волочиського району про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування вимог зазначав, що з липня 1993 року був членом колгоспу «Україна» село Завалійки Волочиського району, правонаступником якого з 2000 року є СТОВ «Україна». Набувши членство в даному господарстві, він 19.10.2006 року отримав свідоцтво про право власності на майновий пай та згідно чинного законодавства набув право на земельну частку (пай), про що він дізнався у вересні 2012 року. В жовтні 2012 року звернувся з вимогою про вирішення питання щодо виділення йому земельної частки (паю) до Волочиської райдержадміністрації, де отримав відповідь про те, що на час розпаювання земель колективної власності у с. Завалійки Волочиського району він не був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), і тому земельна частка (пай) йому не виділялася. Вважає, що невнесення до цього списку не може позбавити його права на земельну частку (пай). З цих підстав просив визнати за ним право на земельну частку (пай) і виділити таку із земель запасу чи резерву Завалійківської сільської ради або ж іншої сільської ради в межах Волочиського району.

Ухвалою Волочиського районного суду від 25 листопада 2014 року позовну заяву

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Ніколова С.В. Справа № 22ц/792/175/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 47

ОСОБА_1 про виділення земельної частки (паю) залишено без розгляду.

Рішенням Волочиського районного суду від 25 листопада 2014 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право на земельну частку (пай) по Завалійківській сільській раді як члена колгоспу «Україна», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним є висновок суду про те, що з 1995 року по 2014 рік він не вчиняв будь-яких дій для встановлення права на земельну частку (пай) і тому без поважних причин пропустив строк позовної давності для звернення до суду. Такий висновок зроблений судом без врахування його пояснень та листа управління агропромислового розвитку Волочиської РДА від 30 жовтня 2012 року, з якого він дізнався про порушення свого права на земельну частку (пай), і саме з цієї дати необхідно відраховувати початок перебігу строку позовної давності. Суд повинен був застосувати до даних правовідносин положення ч. 1 ст. 261 та абз. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень.

В запереченні на апеляційну скаргу представник Волочиської РДА, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив відхилити доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай мають члени КСП, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Таким чином, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вона є.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 76 ЦК УРСР встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78,79 цього Кодексу.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції встановив та правильно виходив з того, що ОСОБА_1 з липня 1993 року був членом колгоспу „Україна" с. Завалійки Волочиського району (з 2000 року СТОВ „Україна") та працював в колгоспі з липня по жовтень 1993 року та з липня 1996 року по грудень 1997 року. 03 серпня 1995 року колгоспу „Україна" був виданий державний акт на право колективної власності на землю відповідно до рішення Завалійковської сільської ради народних депутатів від 30 вересня 1993 року № 15 з доданим до нього списком громадян-членів колективного сільського господарського підприємства, ОСОБА_1 не було включено до цього списку. З 19 грудня 1994 року по 30 червня 1996 року позивач перебував на строковій військовій службі, повернувшись з якої працевлаштувався в колгоспі. З моменту невключення до вказаного списку, тобто з серпня 1995 року було порушено його право на земельну частку(пай) та на отримання в подальшому сертифіката на земельну частку (пай), про яке він міг дізнатися працюючи в колгоспі після повернення з військової служби, постійно проживаючи в цьому селі, проте з даним позовом звернувся до суду лише в серпні 2014 року, не навівши доказів в підтвердження наявності поважних причин пропуску такого строку. З цих підстав суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності та підставно відмовив у задоволенні позову.

Такі висновки суду підтверджуються матеріалами справи, в тому числі довідкою Волочиського районного трудового архіву від 12.03.2012 року № с135, копією Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ024 виданого колгоспу «Україна» с. Завалійки Волочиського району Хмельницької області 03.08.1995 року на підставі рішення Завалійківської сільської ради Волочиського району від 30.09.1993 року з доданим до нього списком громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, ксерокопією свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ХМВЛ №020448 від 19.10.2006 року виданого Завалійківською сільською радою ОСОБА_1, повідомленням управління агропромислового розвитку Волочиської райдержадміністрації від 30.10.2012 року № 04/571.

Крім того, судом першої інстанції правильно зазначено з урахуванням повідомлення Завалійківської сільської ради від 26.09.2014 року та часу видачі позивачу майнового сертифікату, що про порушене право на земельну частку (пай) позивач міг дізнатися і в 2003 році і в 2006 році, коли йому був виданий майновий сертифікат (а.с. 5).

За правилами ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду позивач підтвердив, що під час роботи в колгоспі „Україна" протягом 1996-1997 років працівникам колгоспу видавались сертифікати на земельну частку(пай), проте він не звертався за вирішенням питання щодо надання йому права на земельну частку(пай) та видачі сертифіката. Об'єктивно ці його пояснення узгоджуються з вимогами чинного на той час законодавства. Так, форми сертифікатів на право на земельну частку (пай) та зразки книги реєстрації таких сертифікатів були затверджені постановою КМ України від 12 жовтня 1995 року № 801 і тому у вказаний позивачем період вже видавалися членам КСП. Ці обставини спростовують доводи апеляційної скарги про те, що позивач лише у 2012 році дізнався про своє порушене право.

Тому правильними є висновки суду першої інстанції про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду і відсутні поважні причини для його поновлення.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі й посилання на порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

На пред'явлення позову про витребування належного особі майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 ЗУ „Про власність" і ст. 71 ЦК УРСР, чинних на час виникнення спірних правовідносин, трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР).

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь