У Х В А Л А

Іменем України

06.02.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючогосудді КОНДОРА Р.Ю.

суддівЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретаріМАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю учасників процесу ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи ОСОБА_4 і Відділ реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 2 грудня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 11.03.2014 звернулася до суду із зазначеною заявою мотивуючи таким.

30.03.1987 ОСОБА_3. познайомилася з ОСОБА_4, а з квітня 1987 р. вони почали проживати разом, перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, але зареєструвати шлюб не могли, оскільки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. У кінці 1988 р. ОСОБА_3 подала до суду позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_7, рішенням суду від 19.12.1988 шлюб був розірваний. На той час вона займалася в ансамблі, у 1988-1989 рр. виїжджала на гастролі за кордон, мала хороші заробітки. Спільні з ОСОБА_4 кошти вкладалися у спільне майно. У березні 1990 р. їй стало відомо, що ОСОБА_4 потайки 24.09.1988 одружився з іншою жінкою. Поряд із цим, ІНФОРМАЦІЯ_1 від фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_4 у них народилася донька ОСОБА_8, а та офіційна дружина ІНФОРМАЦІЯ_2 теж народила дитину. У зв'язку з такою зрадою стосунки між сторонами припинилися.

У лютому 1993 р. заявник продав 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, а в червні-липні того ж року придбав земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_2, де розпочав будівництво житлового будинку. В жовтні 1993 р. заявник купив автомобіль марки «Ауді-80». У березні 1994 р. ОСОБА_4 повернувся до неї, розкаювався, вона його пробачила, повністю йому довірилася і вони знову почали жити разом спочатку на квартирі по АДРЕСА_3, а потім за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується договором від 18.11.1994 про здачу житла в піднайм, укладеним ОСОБА_9 із ОСОБА_4

З часом ОСОБА_4 почав поступово обмежувати її у діях, у коштах. В липні-вересні 1994 р. на прохання ОСОБА_4 заявник продав автомобіль. Будівництво в с. Сторожниця зупинилося. У березні 1996 р. ОСОБА_4 показав недобудову, яка їй сподобалась і вона погодилася на її купівлю за 17000,00 дол. США. 11.04.1996 у відсутність заявника був укладений договір купівлі будинку та земельної ділянки. Заявник довіряв ОСОБА_4, тому ніколи не вникав у правовстановлюючі документи, ніколи не бачив цей договір і постійно вважав, що ОСОБА_4 оформив будинок на себе. Будинок продовжував будуватися за кошти, що були виручені заявником від продажу квартири, автомашини та земельної ділянки з недобудовою в с. Сторожниця. 05.05.1997 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 переїхали у недобудований будинок по АДРЕСА_5, мати відповідача в будинку не проживала і не реєструвалася, жодного разу не казала, що будинок зареєстровано на неї.

09.10.1997 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі народилася донька ОСОБА_11.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3 відповідно до ст. 257 ч. 1 ЦПК України просила суд встановити факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в періоди з квітня 1987 р. по березень 1990 р. і з березня 1994 р. по 09.10.1997.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02.12.2014 заяву задоволено: встановлено факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в періоди з квітня 1987 р. по березень 1990 р. і з березня 1994 р. по 09.10.1997.

Заінтересована особа ОСОБА_4 рішення суду оскаржив, вказує на його незаконність, необґрунтованість і відсутність матеріально- та процесуально-правових підстав для задоволення заяви. Так, цивільно-правовий інститут проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу виник із набранням чинності СК України, тобто, з 01.01.2004, і на час, за який заявник просив встановити відповідний факт, законом такої можливості не було передбачено. Заявник не зазначив, з якою метою просив встановити факт. Суд не врахував, що ОСОБА_3 у певні періоди часу, за які просила визнати факт проживання сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Насамкінець, заінтересована особа заперечує проти задоволення заяви і має місце спір про право, внаслідок чого заява не підлягала розгляду в порядку окремого провадження. Просить рішення суду скасувати та постановити нове - про відмову в задоволенні заяви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: апелянта ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, які скаргу підтримали, заявника ОСОБА_3, яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність представника іншої заінтересованої особи, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Звертаючись із заявою ОСОБА_3 і розглянувши її по суті - суд виходили з необхідності та можливості встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження. Однак, із таким вирішенням заяви погодитись не можна, оскільки ухвалюючи рішення суд припустився порушення норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 ставила питання про встановлення факту її проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в періоди з квітня 1987 р. по березень 1990 р. і з березня 1994 р. по 09.10.1997. На обґрунтування заяви посилалася на час, обставини знайомства, виникнення фактичних сімейних стосунків, спільне проживання, народження дитини, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, наводила інші обставини, посилалася на відповідні докази. Заявник подав у копіях виписку з рішення Ужгородського міського народного суду від 19.12.1988 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_7 (а.с. 21), договір від 18.11.1994 № 19-3, за яким ОСОБА_9 здала ОСОБА_4 в піднайм квартиру АДРЕСА_4 строком на один рік, у якій надавалося право проживати ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_10, 1986 р.н. і ОСОБА_3, 1990 р.н. (а.с. 11), Свідоцтво про шлюб, укладений 09.10.1997 ОСОБА_4 із ОСОБА_3 (а.с. 27), інші документи, якими підтверджував свої доводи.

Водночас заінтересована особа ОСОБА_4 письмово заперечив заяву ОСОБА_3, факти і доводи, якими вона обґрунтовувалася (а.с. 31-34). Так, ОСОБА_4 вважає заяву необґрунтованою, недоведеною, вказує, зокрема, що з лютого 1985 по січень 1989 ОСОБА_3 проживала однією сім'єю з ОСОБА_7, ділила в судовому порядку з ним майно подружжя, а Свідоцтво про розірвання шлюбу одержала лише 17.10.1991. ОСОБА_4 стверджував, що коли дізнався про перебування ОСОБА_3 у шлюбі з іншим чоловіком та про наявність дитини, то розірвав стосунки і почав будувати окреме життя. ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 24.09.1989 до 03.07.1995 (а.с. 35). Зазначає, що в період з квітня 1987 р. по березень 1994 р. сторони не могли перебувати у фактичних шлюбних відносинах. ОСОБА_4 заперечував обґрунтованість заяви і щодо майнових питань. Отже, між сторонами є спір про право, внаслідок чого справа не могла розглядатися за правилами окремого провадження, а до 2004 р. законодавством не передбачалося встановлення судом факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Крім того, ОСОБА_3 не вказала в заяві мети встановлення відповідного факту.

Таким чином, має місце спір між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо фактів, які просив встановити заявник. Заперечення заінтересованої особи ОСОБА_4 та доводи його апеляції щодо відсутності зазначення в заяві мети встановлення факту, що має юридичне значення, теж вірні, оскільки дотримання цих вимог цивільного процесуального закону є обов'язковим (ст. 2 ч. 3, ст. 3 ч. 1, ст. 235 ч. 3, ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст. 234 ч. 1 ЦПК України). Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за відсутності спору про право цивільне, якщо ж під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ст. 234 ч. 2 п. 5, ст. 235 ч. 6, ст. 256 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції вищенаведене залишив поза увагою, порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, на підставі ст. 235 ч. 6, ст. 256 ч. 4 ЦПК України та беручи до уваги, що за викладених обставин для ухвалення нового рішення по суті заяви підстав немає, апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, заяву залишити без розгляду внаслідок наявності спору про право.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 4, ст. 235 ч. 6, ст. 256 ч. 4, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 2 грудня 2014 р. скасувати, заяву ОСОБА_3, заінтересовані особи ОСОБА_4 і Відділ реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду внаслідок наявності спору про право.

Роз'яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді