Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській Т.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Літвінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про розірвання договору, повернення депозитного вкладу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05 серпня 2014 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про розірвання договору, повернення депозитного вкладу, відшкодування моральної шкоди (а. с. 2-5).

В обґрунтування позовної заяви позивач у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що 17 липня 2013 року між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений договір банківського вкладу № SAMDN3387 на суму 22 059,84 грн. строком на 12 місяців та виплатою 18% річних на суму вкладу. Станом на 24 липня 2014 року на даному рахунку маються грошові кошти у розмірі 26 359,55 грн. Заявою від 14 липня 2014 року позивач повідомив відповідача про намір розірвати договір та отримати грошові кошти, які становлять суму вкладу та нараховані відсотки. Проте така заява позивач задоволена не була, грошові кошти не були йому виплачені, що стало причиною звернення до суду з даним позовом, в якому просив суд розірвати договір № SAMDN3387 від 17 липня 2013 року, укладений між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за вказаним договором у розмірі 26 359,55 грн., суму нарахованих відсотків, а також моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. (а. с. 2-5).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їхньому задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, посилалась на те, що договори банківського вкладу з позивачем укладалися на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників". Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 р. автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників" в довірче управління переданий майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя (а. с. 38-41).

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до копій документів, доданих позивачем до позовної заяви, 17 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений договір банківського вкладу № SAMDN3387 на суму 22 059,84 грн. строком на 12 місяців та виплатою 18% річних на суму вкладу (а. с. 8).

14 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся на адресу ПАТ КБ "Приватбанк" з письмовою заявою про відсутність наміру продовжувати строк дії договору № SAMDN3387 від 17 липня 2013 року, укладеного між сторонами, та намір отримати суму вкладу разом із нарахованими відсотками (а. с. 9), яка не була задоволена (а. с. 11).

Згідно з довідкою № 15747064 від 24 липня 2014 року на рахунку позивача, відкритому в ПАТ КБ "Приватбанк", за договором, що був оформлений 17 липня 2013 року, станом на 24 липня 2014 року наявні грошові кошти у сумі 26 359,55 грн. (а. с. 10).

Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у їх задоволенні, виходячи з наступного.

Так, загальновідомим є факт окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим, у зв'язку з чим 15 квітня 2014 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території".

На виконання вищевказаного Закону та ряду інших законів і нормативно-правових актів Правлінням Національного банку України 06 травня 2014 року було прийнято постанову № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя" (далі - постанова НБУ № 260).

Відповідно до п. 5 постанови НБУ № 260 банки, в тому числі ПАТ КБ "Приватбанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Проте ще до прийняття постанови НБУ № 260 у квітні 2014 року окупаційною владою були прийняті рішення щодо припинення діяльності відокремлених підрозділів ПАТ КБ "Приватбанк" на території Республіки Крим, серед яких і філія Кримського регіонального управління ПАТ КБ "Приватбанк".

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 21 квітня 2014 року для забезпечення позову заступника прокурора Республіки Крим за захист інтересів невизначеного кола осіб до ПАТ КБ "Приватбанк" про припинення протиправних дій по невиконанню зобов'язань, що випливають з договорів банківського вкладу, майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", права, що випливають з договорів, інші права, в тому числі права вимоги, передані в довірче управління Автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників", яка діє на підставі закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року "О защите интересов физических лиц, имеющих вклады в банках и обособленных структурных подразделениях банков, зарегистрированных и (или) действующих на территории Республики Крым и на территории города федерального значения Севастополя".

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 04 червня 2014 року про заміну заходів забезпечення позову Автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників", розташованій у м. Москва, фактично були надані права власника майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк" в Автономній Республіці Крим.

З офіційних повідомлень в мережі Інтернет вбачається, що заснована Російською федерацією Автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" в Автономній Республіці Крим перебрала на себе всі права та зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк", в тому числі і ті, які виникли на підставі договорів банківського вкладу (депозиту).

Враховуючи, що договор банківського вкладу, зобов'язання за яким є предметом даного спору, укладався в Автономній Республіці Крим, яка була окупована Російською Федерацією, суд приходить до висновку, що до припинення окупації ПАТ КБ "Приватбанк" не може відповідати за даним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та враховуючи, що дані вимоги носять похідних характер від інших вимог, у задоволенні яких було відмовлено, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову і в цій частині.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.7 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", суд вважає за необхідне судові витрат по даній цивільній справі віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 41 Конституції України, ст. ст. 8, 10, 11, 27, 46, 57-60, 64, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про розірвання договору, повернення депозитного вкладу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой