Справа № 147/762/14-ц Провадження № 22-ц/772/127/2015Головуючий в суді першої інстанції Костюк Г. М.
Категорія 27Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоВавшка В.С.,
суддів:Колоса С.С., Іващука В.А.,
При секретарі:Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 борг за договором позики від 04 червня 2012 року у сумі 468 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати у сумі 3654 грн.

На таке рішення ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був укладений договір позики грошових коштів. Згідно якого ОСОБА_6 отримав у власність грошові кошти на суму 468 000 грн., що підтверджується письмовою розпискою. Термін повернення позики 28 серпня 2012 року.

Згідно письмової розписки від 04 червня 2012 року ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_7 кошти у сумі 40 000 доларів США (а.с. 22).

Відповідно до довідки НБУ офіційний курс гривні до іноземних валют станом на 28 травня 2014 року становить 100 доларів США =1170 грн. 97 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що в установлений строк ОСОБА_6 не виконав своє зобов'язання, чим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини та правильно застосовані норми матеріального права.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики.

Колегією суддів встановлено, що згідно розписки від 04 червня 2012 року відповідач отримав у позивача грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США строком до 28 серпня 2012 року (а.с. 22).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, так як судова повістка була направлена йому за місцем реєстрації, а не проживання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Разом з тим, судовий повістці вказано ту адресу ОСОБА_6, яка зазначена у розписці (а.с. 22).

Доводи апеляційної скарги про те, що 04 червня 2012 року ОСОБА_6 не отримував у борг у ОСОБА_7 коштів, ні в доларах США, ні в гривнях, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику й укладення договору позики.

Таким чином, колегія суддів вважає, що надана суду ОСОБА_7 розписка свідчить про надання ним відповідачу грошових коштів у розмірі 40 000 доларів США та відповідно отримання останнім цієї грошової суми.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги у тій частині, що в мотивувальній частині рішення суд помилково зазначив про необхідність стягнення судових витрат на користь держави, позаяк судовий збір був сплачений позивачем та підлягав стягненню саме на його користь. Разом з тим, в резолютивній частині рішення суд першої інстанції правильно застосував ст..88 ЦПК України та стягнув судові витрати з відповідача на користь позивача, тому зазначена вище помилка суду не впливає на правильність та законність судового рішення в цілому і не є безумовною підставою для його скасування.

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : (підпис) В.С. Вавшко

Судді : (підпис) С.С. Колос

(підпис) В.А. Іващук

З оригіналом вірно :