Справа № 196/1360/15-ц
№ провадження 2/196/646/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

11 грудня 2015 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суду Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бойка Ю.О., за участю секретаря судового засідання Бережної О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення та зняття з реєстраційного обліку. Врахувавши складність справи, у зв'язку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, предмет якого складають такі вимоги: визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком по АДРЕСА_1 виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з належного їй житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення; усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2; судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування своїх вимог вказала, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок від 25.12.2012 року, яке видано Царичанською селищною радою та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно.

Згідно довідки, виданої 06.07.2015 року Царичанською селищною радою за №2116 за вказаною адресою крім неї зареєстрована та проживає її мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також бувший її чоловік - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

27.10.2014 року шлюб між нею та ОСОБА_2 за рішенням Царичанського районного суду було розірвано.

Вказує, що відповідач систематично порушує правила співжиття, яке виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства в сім'ї щодо неї та інших членів сім'ї, а саме, застосуванні погроз, образ (в присутності матері похилого віку та малолітньої дитини), робить неможливим для неї та інших членів сім'ї проживання з ним в одному будинку.

Внаслідок таких дій відповідача вона та члени сім'ї постійно перебувають в стані психологічної напруги, страху, тривоги. Вона неодноразово зверталася із заявами в райвідділ міліції, однак відповідач не реагує на заходи, що вживаються працівниками міліції. Відповідач постійно вчиняє сварки, бійки, зловживає спиртними напоями. Проживання разом з ним в одному будинку стало зовсім нестерпним.

В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ відповідач участі не бере, чим завдає їй значних матеріальних збитків.

Виселитись з належного їй житлового будинку відповідач категорично відмовляється.

Як в 2014 році так і в 2015 році нею неодноразово викликались працівники міліції з приводу неправомірних дій відповідача. З ним неодноразово дільничним інспектором міліції проводились профілактичні бесіди. Він притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Останні на заходи впливу не реагує і продовжує зловживати спиртними напоями та постійно вчиняє сварки. Постановами Царичанського районного суду Дніпропетровської області на відповідача накладались адміністративні стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Позовні вимоги просить задовольнити, посилаючись на вимоги ст. ст. 16, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 118-120 ЦПК України та ст. 116, 157 ЖК України.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Одночасно зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

На підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 383 ч.1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується документами на будинок (а.с.10, 11).

В даному будинку крім позивача, матері - ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає також відповідач в даній справі ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Царичанської селищної ради №2116 від 07.07.2015 року (а.с.9).

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідач систематично порушує правила співжиття, зловживає спиртними напоями та постійно вчиняє сварки, в результаті чого вся сім'я знаходиться в психологічній напругі, в постійному страху та тривозі. Самостійно виселитись з житлового будинку позивача, відповідач відмовляється.

Впродовж 2014 року та 2015 року неодноразово з приводу неправомірних дій відповідача викликались працівники міліції, проводились профілактичні бесіди, було притягнуто до адміністративної відповідальності, але на все це відповідач не реагує та продовжує вживати спиртні напої та вчиняти сварки в сім'ї (а.с.12-17).

Між позивачем та відповідачем не укладалися жодні цивільно-правові угоди про користування житловим приміщенням, витрати на утримання будинку відповідач не ніс.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, власником будинку (позивачем) обґрунтовано заявлено вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням у вказаному житловому будинку, а тому позовні вимоги в цій частині заявлених позовних вимог підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Стаття 9 Житлового кодексу передбачає, що житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом (ч. 1 ст.109 ЖК України).

За ст. 157 Житлового кодексу, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Із роз'яснень, що містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України відповідно до яких при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Суд враховує правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах, виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, обов'язковими фактичними обставинами, які є підставою для виселення члена сім'ї власника житла є: систематично руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або неможливість для інших проживання з такими особами в одній квартирі чи в одному будинку внаслідок систематичного порушення такими особами правил співжиття; застосування до таких осіб внаслідок таких дій заходів запобігання і громадського впливу; безрезультативність таких заходів. В матеріали справи надано докази неодноразового звернення позивача до органів внутрішніх справ щодо неправомірних дій та поведінки відповідача та притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (а.с.12-19).

За викладених обставин та на підставі наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що в частині виселення ОСОБА_2 з належного позивачеві житлового будинку, слід задовольнити.

Вирішуючи питання щодо заявленої вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вказаною вище адресою, суд приходить до наступного.

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 30.10.2015 року (надійшли до Царичанського районного суду 09.11.2015 року за №5423) гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05.06.1995 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21), а тому вимогу щодо зняття відповідача з реєстрації за адресою: Дніпропетровська область Царичанський район смт. Царичанка вул. Садова, 14, слід визнати такою, що заявлена безпідставно.

Також судом враховано те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, ч. 2 ст.16 ЦК України чітко визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом і такий спосіб захисту як зняття з реєстрації не передбачений приписами вказаної статті. Вирішення питань щодо реєстрації чи зняття з реєстрації здійснюється відповідними органами реєстрації, а отже вирішення даного питання належить до компетенції Головного Управління ДМС України в Дніпропетровській області та її територіальних відділень, а тому в цій частині заявлених вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем в розмірі сплаченого судового збору, повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст.116, 157 Житлового кодексу України, ст. ст. 88, 208, 209, 212-215, 218, 224, 225, 226, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, яка втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з належного на праві власності ОСОБА_1 житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (нкпп - НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (нкпп - НОМЕР_2) 487,20 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження дане рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, тобто після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

З повним рішенням можливо ознайомитися 16 грудня 2015 року.

Суддя Царичанського районного суду Ю.О. Бойко