справа № 166/1690/14-ц
провадження №2/166/8/15
РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2015 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Свистун О.М.,

за участю секретаря - Кульбачинської А.Ф.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

16 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що 06 серпня 1994 року уклала шлюб з відповідачем, який 14 березня 2014 року в судовому порядку розірвано. Під час спільного проживання народилося троє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 - відповідно дочки ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Зазначила, що діти перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає, добровільно надавати відмовляється. ОСОБА_2 є фізично здоровим, отримує пристойну заробітну плату, працюючи на посаді начальника ВДАІ з обслуговування Камінь-Каширського району, тому спроможний сплачувати аліменти.

Просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/2 частки зі всіх видів його заробітків та доходів, але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у заяві. Пояснила, що відповідач приїздить до будинку, де вона проживає із дітьми, лише на вихідні, протягом останніх двох років матеріальної допомоги на їх утримання не надає, продуктами харчування не забезпечує. Визнала, що інколи ОСОБА_2 надавав грошові кошти для придбання дочці ОСОБА_6 одягу, однак вважає таку допомогу не достатньою для задоволення потреб 16-річної дочки. Дочці ОСОБА_7 відповідач будь-якої щонайменшої допомоги не надає, жодної участі в її вихованні та утриманні не бере.

Просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав. Пояснив, що він допомогу на утримання дочки ОСОБА_6 надає, придбаває їй одяг, оплачує додаткові заняття дочки із репетитором, надає їй готівкові кошти на її особисті витрати. Вважає, що систематично виконує свій батьківський обов'язок із утримання дочки ОСОБА_6.

Визнав, що жодної участі в утриманні дочки ОСОБА_7 не бере, бо не вважає себе її батьком, оскільки дитина народжена після спливу десяти місяців з часу розірвання шлюбу, а відомості про батька дитини зазначені у актовому записі про її народження за вказівкою матері - позивачки у справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка ОСОБА_4, дослідивши подані докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Судом установлено, стверджено рішенням Ратнівського районного суду від 14 березня 2013 року, яке набрало законної сили 26 березня 2013 року, що укладений сторонами 06 серпня 1994 року шлюб розірвано.

Як вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_1 за час перебування сторін у шлюбі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4, батьками якої є позивач та відповідач.

Згідно із свідоцтвом про народження НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5. У вказаному документі її батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Враховуючи, що ОСОБА_5 народилася по спливу 10 місяців з часу розірвання шлюбу між сторонами, тому передбачена ст..122 Сімейного Кодексу України презумпція батьківства чоловіка, який перебуває у шлюбі з матір'ю дитини, не діє.

У силу ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або ж за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу у разі відсутності спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Як вбачається із листа відділу РАЦСу Ратнівського районного управління юстиції від 25.12.14 саме за прізвищем позивача «ОСОБА_8» та вказівкою останньої на ім'я і по батькові батька дитини «ОСОБА_8» було внесено відомості про батька до актового запису про народження ОСОБА_5 №39 від 03.04.14.

За таких обставин, враховуючи відсутність заяви відповідача чи судового рішення про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5, недоведеним на даний час є батьківство відповідача щодо цієї дитини. Тому, на думку суду, ОСОБА_2 жодних особистих немайнових чи майнових прав та обов'язків щодо ОСОБА_5, у тому числі з її утримання, не має, відтак позов у частині стягнення аліментів на її утримання є безпідставним.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки Іванни суд виходить із наступного.

Так, в силу ст.141 СК України відповідач як батько дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні поряд із позивачкою, а його проживання окремо від дитини не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 - дочка сторін показала, що відповідач - її батько протягом останніх двох років з часу розлучення батьків періодично щомісяця надає їй грошові кошти на придбання одягу, взуття, дає готівку на особисті потреби, відвідування школи, протягом останнього року - для оплати додаткових занять із репетитором. Так, зокрема востаннє у грудні 2014 року батько надав більше 3 тисяч гривень на придбання одягу. Показала, що на її прохання відповідач завжди надає їй грошову допомогу.

Зазначила, що усіма продуктами харчування, частково одягом, її також забезпечує мати.

Факт придбання дочці ОСОБА_6 одягу та оплати послуг репетитора визнала сама відповідач, однак вказала на непостійне виконання останнім свого обов'язку із утримання дитини.

Таким чином на підставі пояснень відповідача та узгоджених із ними показань свідка ОСОБА_4 судом установлений факт систематичної участі відповідача в матеріальному забезпеченні дочки шляхом надання їй фінансової допомоги.

Враховуючи рівність обов'язків кожного із батьків щодо дитини, беручи до уваги показання свідка ОСОБА_4 про її утримання обома батьками, з огляду на передбачений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей до 18 років (1286 гривень на місяць) суд приходить до висновку про виконання відповідачем свого обов'язку із забезпечення розумних матеріальних потреб дочки ОСОБА_6, у зв'язку із цим - про безпідставність позову в цій частині.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ч.2 ст.125, ч.1 ст.135, ст.ст.141, 180, 181 СК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ратнівський районний суд шляхом подачі апеляційних скарг в 10 - денний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення рішення, - у цей же строк з дня отримання його копії.

Головуючий - підпис

З оригіналом згідно

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун