АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Гребенюк В.В.
№ 22-ц/796/1186/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м.Києві, про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в місті Києві.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1 в місті Києві.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в місті Києві за кожним. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, та, має право на 1/2 частину від усього спадкового майна відповідно до положень ст. 1241 ЦК України, оскільки є непрацездатною. Вважає, що судом було порушено принципи змагальності, рівності сторін та повного та всебічного розгляду справи.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник Головного управління юстиції у м.Києві не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 березня 2011 року, виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 5526 (а. с. 12).

За життя ОСОБА_4 було складено заповіт, посвідчений 15 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до якого вона заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, своєму сину ОСОБА_3 (а. с. 9, 62-63).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно - 2/3 частини жилого будинку АДРЕСА_1 в місті Києві, 1/2 частина якого було зареєстровано за нею на підставі свідоцтва про право власності виданого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 11 лютого 2006 року №1-251; 1/6 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 11 лютого 2006 року № 1-255 (а. с. 21).

16 червня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 На підставі поданої заяви державним нотаріусом було заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_4 (а. с. 56).

Також 29 липня 2011 року із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 звернулася її дочка - ОСОБА_2, яка має право на обов'язкову частку в спадщині відповідно до положень ст. 1241 ЦК України (а. с. 74-75).

18 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу його свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а. с. 48).

22 січня 2014 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_3 відповідного свідоцтва у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, документа про визначення вартості цього майна, наявністю спору між спадкоємцями щодо спадщини, а також у зв'язку з тим, що заява ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину була неналежним чином оформлена (а. с. 49).

ОСОБА_3 порушив питання про визнання за ним права власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в місті Києві, а за ОСОБА_2 - на 1/6 частину вказаного будинку.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до положень ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, однією із підстав для відмови нотаріусом у видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину було відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Виходячи з даних Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно, а також інших письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції правильно визначив частки у спадщині ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Оскільки до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, увійшли 2/3 частини жилого будинку АДРЕСА_1 в місті Києві, які належали померлій на підставі свідоцтва про право власності виданого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 11 лютого 2006 року №1-251, та свідоцтва про право на спадщину виданого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 11 лютого 2006 року № 1-25, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину, а за ОСОБА_2 - права власності на 1/6 частину вказаного будинку в порядку спадкування.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що вона має право на 1/2 частину від усього спадкового майна, оскільки вони суперечать положенням ч. 1 ст. 1241 ЦК України, якою встановлено, що непрацездатні діти спадкодавця мають право на спадкування половини частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом, незалежно від змісту заповіту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді