"01" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Гаврилової О.В.,
при секретарі - Неділько Л.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивачі в судове засідання не з'явились, ОСОБА_1, який також є представником ОСОБА_2, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглядати у відсутність представника позивача та у випадку неявки відповідача, постановити заочне рішення.
Відповідачі в судові засідання, призначені на 04.11.2015р. та 01.12.2015р. не з'явилися, були повідомлені про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подали.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.
Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.
Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2015 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_3 29.04.2015 року, о 07 годині 55 хвилин, в м. Києві на мосту «Патона», керуючи автомобілем марки «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1, порушив п.13.1, 12.1 ПДР України - не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тайота», державний номерний знак НОМЕР_2 (водій ОСОБА_1.) та з автомобілем марки «Тайота», державний номерний знак НОМЕР_3 (водій ОСОБА_5.) (а.с. 39-40).
Автомобіль марки «Тайота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.75).
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №144 від 14.05.2015 р., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Тайота», реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП складає 111591,79грн. (а.с. 7-33).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р., коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У відповідності до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як роз'яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім'ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.
Проте, належних доказів, в порушення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, які б підтвердили будь-яке з цих негативних явищ, суду надано не було.
Витрати часу та зміна укладу життя позивача ОСОБА_1 у зв'язку з неможливістю використання транспортного засобу, втрата престижу, неможливість працювати за основним місцем роботи, також не є підставами для відшкодування моральної шкоди за ст. 23, 1167 ЦК України та не доведенні належними та допустимими доказами.
З урахуванням викладеного, вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 676,36грн.
На підставі викладеного, 22, 23, 1166, 1167 1187, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 74-77, 88, 169, 179, 197, 209, 212-215, 224-226, суд -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 676,36грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя