Справа № 336/3848/15-ц
Пр. № 4-с/336/65/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, заінтересована особа ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3

В скарзі посилається на те, що 18 серпня 2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у сумі 1685 грн. 82 коп., а також 243 грн. 60 коп. судового збору. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби від 22.10.2014 року відмовлено у відкритті провадження з мотивів невідповідності судового рішення вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю інформації про ідентифікаційні номери боржників. Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки відсутність у виконавчому документі певних даних про особу боржника, в тому числі індивідуального ідентифікаційного номера боржника, не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

На підставі викладеного заявник просить поновити строк подання скарги, оскільки отримавши оскаржувану постанову лише 11 листопада 2014 року, він скористався правом на подання скарги керівнику органу виконавчої служби, а в подальшому головному управлінню юстиції у Запорізькій області, відповідь якого надійшла позивачеві 13 березня 2014 року, а вже 23 березня 2014 року звернувся із цією скаргою до суду. Просить також скасувати постанову виконавця, зобовязати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 прийняти виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики.

В судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви, просить про ухвалення рішення на користь стягувача.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції проти задоволення скарги заперечує. Пояснила, що постанову про відмову у відкритті провадження винесено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з невідповідністю виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону «Про виконавче провадження», а саме: відсутністю інформації про ідентифікаційні номери боржника всупереч вимог зазначеної статті. Оскільки наказ був предявлений в період дії зазначеного положення закону в новій редакції, державний виконавець повинен був вчинити ці дії як з огляду на наведені правила закону, так і через очевидну безперспективність здійснення виконавчого провадження, оскільки співробітники структурних підрозділів Міністерства доходів відмовляють у наданні інформації по запитам державних виконавців, підстав припускати наявність у боржників майна, на яке можна було б звернути стягнення, немає, що заздалегідь обрікає виконавчий документ на неможливість виконання. Крім того, не знаходить підстав для поновлення строку подання скарги.

На підставі викладеного просить у задоволенні скарги відмовити.

Заінтересована особа, належним чином повідомлена про час та місце вирішення заяви, до суду не зявилася з невідомих причин, що не є перешкодою для вирішення справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд знаходить скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2014 року державний виконавець Шевченківського ВДВС ОСОБА_3 винесла постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 336/4091/14-ц, який виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 9 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у сумі 1685 грн. 82 коп., а також 243 грн. 60 коп. судового збору. Зазначена постанова містить посилання на підстави для відмови у відкритті провадження, що передбачені п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ст. 383-385 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою на дії державного виконавця у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як встановлено судом, копію оскаржуваної постанови стягувач отримав 11 листопада 2014 року, цю скаргу подав до суду 2 червня 2015 року.

Відповідно до ст. ст. 73, 385 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Вирішуючи заяву в частині вимог про поновлення процесуального строку, суд знаходить переконливими твердження заявника про те, що при отриманні згаданої постанови він скористався правом на оскарження її змісту начальнику відділу державної виконавчої служби, а отримавши відмову у задоволенні його скарги, звернувся до головного управлінню юстиції у Запорізькій області, відповідь якого надійшла позивачеві 13 березня 2014 року, а вже 23 березня 2014 року звернувся із цією скаргою до суду. Так як його скаргу ухвалою суду від 31.03.2015 року було залишено без розгляду через пропуск строку її подання і відсутність клопотання про поновлення цього строку, він після набрання цією ухвалою законної сили подав суду скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку для подання скарги через його пропуск з поважних причин.

У звязку із вчиненням заявником дій щодо оскарження постанови в позасудовому порядку, що передбачений ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" і зверненням до суду по мірі вичерпання дій щодо оскарження рішення державного виконавця в порядку підлеглості суд знаходить за можливе визнати поважною причину пропуску цього строку і поновити його.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів.

Відповідно до ст. ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, забезпеченням чого є широкий спектр прав при здійсненні виконавчого провадження, зокрема, право на безоплатне отримання від органів, установ, організацій, посадових осіб пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі конфіденційної, з метою захисту інтересів стягувача.

В силу ст. 25 Закону «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу відділу державної виконавчої служби.

Як випливає із змісту наведених положень закону, метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.

Вирішуючи заяву на користь особи, що її подала, суд виходить з того, що відкриття виконавчого провадження є обовязком державного виконавця, виконавчий лист, про відмову у відкритті виконавчого провадження по якому відмовлено, в сенсі Закону «Про виконавче провадження» є документом, що підлягає зверненню до виконання, а підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, які передбачені законом, відсутні.

Що стосується посилання на невідповідність цього документа вимогам, встановленим ст. 18 Закону через відсутність відомостей про ідентифікаційні номери, суд вважає, що рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження з цих мотивів наповнено формальним змістом.

Обовязок державного виконавця вжити всіх необхідних і достатніх заходів для виконання рішення, яке є обовязковим для виконання, а органи державної виконавчої служби забезпечують його виконання, є первинним, від нього походить право державного виконавця в інтересах стягувача витребувати будь-які відомості від фізичних та юридичних осіб.

В звязку з викладеним суд вважає, що відсутність інформації про ідентифікаційні номери, яку державний виконавець може витребувати самостійно, не є обєктивною перешкодою для здійснення виконавчого провадження.

В силу ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їх права чи свободи, а згідно із ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права чи свободи. .

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що державним виконавцем, чиї дії оскаржуються, передчасно та необґрунтовано прийнято рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження, не вчинені дії, спрямовані на належне виконання рішення суду, наслідком чого є приречення рішення на лише формальне існування, а також позбавлення особи права на реалізацію судового захисту повною мірою.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 11, 18, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 73, 383-387, 293, 294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 від 22.10.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у сумі 1685 грн. 82 коп., 243 грн. 60 коп. судового збору.

Зобовязати Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у сумі 1685 грн. 82 коп., 243 грн. 60 коп. судового збору на підставі виконавчого листа № 336/4091/14-ц 9 жовтня 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів після її винесення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, в той же строк з моменту отримання ними копії ухвали.

Суддя О.В. Щаслива