Справа № 463/5763/14 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/1125/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника Львівської державної музичної школи № 4, директора Львівської державної музичної школи № 4 Білас О.Л. - Тацишина І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу директора Львівської державної музичної школи № 4 Білас Ольги Любомирівни на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської державної музичної школи № 4, директора Львівської державної музичної школи № 4 Білас Ольги Любомирівни про визнання дій неправомірними щодо внесення запису в трудову книжку, -

встановила:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року визнано незаконними дії Львівської державної музичної школи № 4 щодо внесення у трудову книжку ОСОБА_2 запису № 36 від 05.06.2014 року «Оголошення догани за невиконання наказу № 56-р від 02.09.2013 року за підсумками н.р. 2013-2014, неналежне виконання посадових обов'язків, не додержання педагогічної етики і моралі».

Рішення суду оскаржив директор Львівської державної музичної школи № 4 Білас О.Л., просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким в задоволені вимог відмовити, посилаючись на те, що рішення районного суду винесене внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт посилається на те, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, однак суд прийняв оскаржуване рішення без поновлення позивачу строку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника Львівської державної музичної школи № 4, директора Львівської державної музичної школи № 4 Білас О.Л. - Тацишина І.Б. на підтримання апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши обставини та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено, що 03 листопада 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання дій неправомірними щодо внесення запису в його трудову книжку про оголошення догани на підставі наказу від 05.06.2014 року. На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилався на те, що наказом від 05.06.2014 року № 26-к за невиконання наказу від 02.09.2013 року № 56-р йому було оголошено догану із занесенням цього в трудову книжку. Будучи 11.06.2014 року ознайомлений із наказом та не погоджуючись із застосованим до нього дисциплінарним стягненням, він оскаржив цей наказ (про оголошення догани) до суду. Однак в процесі розгляду його позовної заяви він дізнався, що адміністрацією школи було винесено наказ від 30.06.2014 року № 27-к про скасування вищевказаного наказу від 05.06.2014 року № 26-к та внесення змін у трудову книжку шляхом визнання запису про оголошення догани недійсним. У зв'язку із цим, ухвалою суду від 03.10.2014 року його позов залишено без розгляду. Посилаючись на те, що дії відповідачів є неправомірними щодо внесення запису про оголошення догани у трудову книжку, оскільки у відповідності до вимог КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, такий запис до трудової книжки не вноситься, а тому незаконними діями Львівської державної музичної школи в особі її директора порушено його право, у зв'язку із чим просив задовольнити його вимоги.

Задовольняючи вимоги позивача районний суд виходив з того, що оскільки до суду за захистом свого порушеного цивільного права позивач звернувся 03.11.2014 року, тобто в межах тримісячного строку з дня, коли він довідався про його порушення, тому суд вважає, що позовна давність для заявлених позовних вимог не сплила.

Однак з таким висновком районного суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Однак повністю зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Встановлено, що наказом Львівської державної музичної школи № 4 від 05.06.2014 року № 26-к за невиконання наказу № 56-р від 02.09.2013 року за підсумками навчального року 2013-2014, не підготовку хору учнів старших класів до обласного конкурсу, неналежне виконання посадових обов'язків, не додержання педагогічної етики і моралі ОСОБА_2 оголошено догану із занесенням в трудову книгу.

Вирішуючи справу суд вірно прийшов до висновку, що відповідач - Львівська державна музична школа № 4, як роботодавець позивача, наклавши на нього дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни в будь-якому разі не мала юридичного права вносити відповідний запис до трудової книжки позивача, а тому такі дії є незаконними та такими, що порушують право позивача.

В той же час, з матеріалів цивільної справи № /463/1620/14 слідує, що позивач ОСОБА_2 не погоджуючись із застосованим до нього дисциплінарним стягненням, 08 липня 2014 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати незаконним вищевказаний наказ Львівської державної музичної школи № 4 від 05.06.2014 року № 26-к.

В зазначеній позовній заяві позивач посилався на те, що оголошена йому догана не повинна заноситися у трудову книжку, оскільки це є порушенням ст.48 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

При розгляді вказаної справи було встановлено, що адміністрацією школи було винесено наказ від 30.06.2014 року № 27-к про скасування наказу від 05.06.2014 року № 26-к та внесення змін у трудову книжку шляхом визнання запису про оголошення догани недійсним.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.10.2014 року у згадуваній вище цивільній справі № 2/463/1620/14 позовну заяву ОСОБА_2 до Львівської державної музичної шкоди № 4 про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду з підстав передбачених п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв'язку із поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду.

У відповідності до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Відповідно до ст.234 зазначеного Кодексу у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

За змістом цих норм для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Відтак, знаючи про наказ відповідача від 05.06.2014 року № 26-к щодо оголошення догани із занесенням в трудову книжку 11.06.2014 року (про що позивач сам зазначав у позові), він звернувся до суду лише 03.11.2014 р., тобто майже через п'ять місяців, незважаючи на те, що в нього була об'єктивна можливість і він знав про обставини порушення його прав.

Відтак, зазначаючи, що позивачем не пропущений процесуальний строк звернення до суду, районний суд не звернув увагу на викладене та те, що строк звернення до суду, визначений у ст. 233 КЗпП України, пропущений без поважних причин, а тому ухвалення рішення про задоволення позову на цій підставі є помилковим.

Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, якщо суд установить, що останній є обґрунтованим.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав.

Зі змісту п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Відтак, з урахуванням того, що позивачем позовні вимоги заявлено з пропуском строку позовної давності і підстави для поновлення цього строку відсутні, а тому у задоволені позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу директора Львівської державної музичної школи № 4 Білас Ольги Любомирівни задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий : Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.