У Х В А Л А

іменем україни

04 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Житомирського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до ОСОБА_3, Житомирської районної державної адміністрації про розірвання договору оренди, визнання протиправним та скасування розпоряджень голови Житомирської районної державної адміністрації, за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Житомирський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсними та скасувати розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації (далі - Житомирська РДА) від 12 березня 2010 року № 263 та від 05 жовтня 2010 року № 942 про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), затвердження технічної документації із землеустрою, передачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,2854 га в оренду на 5 років для обслуговування літніх будинків, що перебувають у її власності; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 26 листопада 2010 року площею 1,2854 га, кадастровий номер 822082500:01:000:0284, та скасувати його реєстрацію.

Посилався на те, що вказані розпорядження Житомирської РДА прийняті з порушенням чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, використовується для відпочинку, а не для обслуговування приватного житла. Розпорядження землями рекреації належить обласній державній адміністрації, а не райдержадміністрації, такі землі надаються за проектом відведення, а не за технічною документацією із встановленням меж у натурі. Посилаючись на приписи ст. ст. 50, 122, 123 ЗК України, ст. 57 ЛК України, просив задовольнити позов.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24 червня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Житомирської РДА від 12 березня 2010 року № 263 про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складанню договору оренди землі з метою передачі її в оренду для обслуговування 4-х будівель літніх будинків на території Зарічанської сільської ради в зв'язку з переходом права власності на будівлі від ОСОБА_4

Визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Житомирської РДА від 05 жовтня 2010 року № 942 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, що надається в оренду ОСОБА_3, площею 1,2854 га та передання ОСОБА_3 в оренду на 5 років земельної ділянки для обслуговування літніх будинків, що перебувають у її власності.

Визнано недійсним договір оренди від 26 листопада 2010 року земельної ділянки площею 1,2854 га, кадастровий номер 822082500:01:000:0284, розташованої на території Зарічанської сільської ради Житомирського району, укладений між ОСОБА_3 та Житомирською РДА.

Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 1,2854 га, кадастровий номер 822082500:01:000:0284, розташованої на території Зарічанської сільської ради Житомирського району, укладений 26 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та Житомирською РДА.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути спірну земельну ділянку Зарічанській сільській раді Житомирського району.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі заступник прокурора Житомирської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що надання відповідачу спірної земельної ділянки за договором оренди, що розташована за межами населеного пункту, за рахунок земель запасу рекреаційного призначення відноситься до повноваження обласної державної адміністрації, а тому оскаржувані розпорядження не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки прийнятті РДА з перевищенням повноважень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що прокурор у суді не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 14 грудня 2009 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 4 літні будівлі загальною площею 141 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Розпорядженням голови Житомирської РДА від 12 березня 2010 року № 263 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складанню договору оренди землі з метою передачі її в оренду для обслуговування 4-х будівель літніх будинків на території Зарічанської сільської ради в зв'язку з переходом права власності на будівлі від ОСОБА_4

Розпорядженням голови Житомирської РДА від 05 жовтня 2010 року № 942 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, що надається в оренду ОСОБА_3, площею 1,2854 га та передання ОСОБА_3 в оренду на 5 років земельної ділянки для обслуговування літніх будинків, що перебувають у її власності.

Обґрунтовуючи підстави позову щодо віднесення земельної ділянки, наданої за договором оренди ОСОБА_3 для обслуговування літніх будинків, до земель рекреаційного призначення, прокурор посилався на висновок управління Держземагенства у Житомирської області від 12 квітня 2011 року № 350 та довідки цього ж управління від 02 червня 2010 року № 1113, від 30 травня 2014 року № 1808, відповідно до яких спірна земельна за призначенням відноситься до земель рекреаційного призначення, знаходиться за межами с. Зарічани Житомирського району Житомирської області, передана до земель запасу Зарічанської сільської ради та використовується для рекреаційних потреб населення (а. с. 15 - зворот, 20-22, 177). За рахунок цих земель на підставі розпоряджень від 12 березня 2010 року № 263 та від 05 жовтня 2010 року № 942 Житомирська РДА передала ОСОБА_3 в оренду 12 854 кв. м землі для обслуговування літніх будинків, по суті змінивши цільове призначення вказаних земельних ділянок із земель рекреації на обслуговування будинків.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» ч. 1 ст. 21 ЗК України суд визнає незаконними та скасовує розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать законам України, іншим актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у межах міст обласного значення та за межами населення для усіх потреб, у тому числі із земель рекреаційного призначення.

До земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів (ст. 50 ЗК України).

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст.52 ЗК України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений ст. 123 ЗК України, згідно з яким надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки.

За змістом ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

У той же час, вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, зазначеним доводам прокурора належної оцінки не дав, неправильно встановив правовий режим наданої в оренду відповідачці земельної ділянки та не звернув уваги на те, що внаслідок передачі ОСОБА_3 в оренду спірної земельної ділянки було фактично змінено її цільове призначення з категорії земель рекреаційного призначення на землі, призначені для обслуговування будинків, і що в такому разі обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки, який в даному випадку не виготовлявся.

Крім того, посилаючись на розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації від 17 червня 2005 року № 172, яким делеговано районним державним адміністраціям повноваження щодо посвідчення права користування земельними ділянками шляхом прийняття відповідного розпорядження, апеляційний суд не звернув уваги на те, що вказаним розпорядженням районним державним адміністраціям доручено посвідчувати право користування земельними ділянками, межі яких визначені в натурі та без зміни їх цільового призначення, шляхом прийняття відповідного розпорядження та укладання договору оренди землі.

Оскільки межі спірної земельної ділянки не були встановлені в натурі та її цільове призначення фактично було змінено, то зазначене свідчить про те, що видаючи розпорядження від 12 березня 2010 року № 263 та від 05 жовтня 2010 року № 942, Житомирська РДА діяла поза межами своєї компетенції.

Поряд із тим посилання апеляційного суду на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 березня 2011 року у справі № 2а-9714/10/0670, як на підставу законності дій Житомирської РДА, є безпідставним, оскільки вказана постанова не має преюдиційної сили для вирішення даного спору.

У свою чергу, повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про підставність позову прокурора.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, оскаржуване рішення апеляційного суду відповідно до приписів ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року скасувати, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко