Справа № 715/2463/14-ц
Провадження № 2/715/43/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Глибоцький районний Чернівецької області

у складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання Затолошної Р.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Глибока цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної (немайнової) шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із позовом про захист честі і гідності і ділової репутації, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 вересня 2014 року відповідачі направили своє колективне звернення до Міністерства освіти і науки України, Чернівецької обласної державної адміністрації та Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області про порушення ним за період роботи на посаді директора Глибоцького професійного ліцею прав громадян, працівників та учнів навчального закладу, зокрема, про його причетність до подій «антимайдану», про незаконне виселення з гуртожитку сімей, про фальсифікацію відомостей про стан працевлаштування випускників ліцею, про незаконне звільнення з роботи працівників ліцею, про незаконний облік робочого часу та про його причетність до цілого ряду фінансових та кримінальних правопорушень, про влаштування ним собі особисто педагогічного стажу, якому можуть позаздрити інші працівники ліцею з багаторічним стажем роботи. При цьому посилався на також на те, що відповідачі ображали його, вказуючи на те, що в нього брудна репутація, що він вирішує брудні справи, що він недалекий у педагогіці, є аморальною людиною, що в навчальному закладі «процвітає» корупція, обзивали його «місцевим царьком». Вважає, що вказана інформація є недостовірно, негативною і такою, що принижує його честь і гідність та ділову репутацію, як людини та громадянина та керівника державної установи, розповсюджена з метою усунення його із займаної посади, в наслідок чого була завдана йому моральна шкода.

Посилаючись на вказані обставини просив суд визнати поширену відповідачами інформацію недостовірною та такою, що порочить його честь і гідність та ділову репутацію та зобов'язати відповідачів спростувати її шляхом письмового звернення про спростування вказаної інформації та просив стягнути із відповідачів на його користь в рахунок компенсації заподіяної моральної шкоди 20 000 гривень та судових витрат по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали повністю, просили його задовольнити та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5., в судове засідання не з'явилися, проте подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, а також заперечення проти позову, посилаючись на його безпідставність, а також на те, що ними було використано надане їм право на звернення громадян, а не поширення недостовірної інформації, що вони звернулися із критикою та оцінкою діяльності директора ліцею з метою їх перевірки уповноваженими на це органами, а не для публічного їх поширення, а тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 383-К від 17 серпня 2011 року ОСОБА_1 призначений директором Глибоцького ліцею № 22 з 22 серпня 2011 року та з ним укладено контракт до 22 серпня 2014 року. Згідно наказу від 18 серпня 2014 року № 421-к останній виконує обов'язки директора Глибоцького професійного ліцею до заміщення в установленому законодавством порядку вакантної посади директора.

08 вересня 2014 року відповідачі звернулися із колективним зверненням до Міністерства освіти і науки України, Чернівецької обласної державної адміністрації та Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області, в якому повідомляли вказані органи, що в Глибоцькому професійному ліцеї керівництво закладу відбирає в учнів частину стипендії, примушує батьків здавати кошти для придбання неіснуючої учнівської, форми, роздає кімнати в гуртожитку, кому забажається, а інших виселяє, що відбувається фальсифікація про стан працевлаштування випускників ліцею, а також, що директор приховав нещасний випадок, який трапився в гуртожитку ліцею з батьком одного із студентів. Крім того, в листі повідомлялося, що директор ОСОБА_1 разом із ОСОБА_8 постійно принижують, залякують та переслідують працівників трудового колективу і як наслідок звільнення працівників із роботи стало нормою для колективу, звільнив з роботи пенсіонерів педагогічних працівників і запросив до співпраці в ліцеї пенсіонерів міліціонерів, влаштував собі педагогічний стаж. Заявника також повідомляли, що директор вирішує «брудні справи», називали директора ОСОБА_1 прихильником «антимайдану» аморальною людиною, кримінальним елементом, відносно якого відкрито низку кримінальних проваджень, недалеким в педагогіці, «місцевим царьком».

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Разом із тим, згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, ( далі - Конвенція), кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Із роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Питання практичної реалізації громадянами вищезазначеного конституційного права регулюються, зокрема, Законом України "Про звернення громадян", який забезпечує громадянам можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення.

Частина 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" вказує на те, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян згідно ч.1 ст.3 вищевказаного Закону слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. А тому, відповідачі відповідно до положень ст. 40 Конституції України мали право на звернення, як до органів виконавчої влади.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачів зверталися до міністерства освіти, обласної та районної держадміністрацій з критикою та оцінкою діяльності керівництва, а не з метою приниження честі, гідності та ділової репутації директора ліцею.

Крім того, позивач ОСОБА_1 є директором державного навчального закладу, управління яким, відповідно до статуту закладу, здійснюється Міністерством освіти і науки України, управлінням освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації. Відповідно до п. 5.2 Статуту керівництво діяльністю ліцею здійснює директор, який призначається на посаду за результатами конкурсу шляхом укладення з ним контракту Міністерством освіти і науки України.

Судом встановлено, що директор ліцею є посадовою особою державної установи, в його підпорядкуванні перебуває понад 120 працівників ліцею. А тому суд вважає, що посилання позивача, що він не є публічної особою є безпідставними. При цьому слід зазначити, що проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

Аналізуючи всі обставини справи суд приходить до висновку, що відповідачі під час звернення до міністра освіти голів держадімінстацій реалізовували своє право на звернення, з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами, переслідуючи мету не призначення повторно позивача директором ліцею, а не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян і це не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди, а тому позовна заява не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного ст.ст. 32, 34, 40 Конституції України, ст. 10 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділову репутацію фізичної особи та юридичної особи», ст.ст. 15, 16, 200, 277, 297, 299 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної (немайнової) шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: