Справа №162/1166/14-ц
Номер провадження 2/162/17/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області під головуванням:

судді Гладіч Н.І.,

при секретарі Пилипчук Р.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів, які стягуються відповідно до рішення на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Свої вимоги мотивує тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають повнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час є студенткою 3-го курсу Національного університету „Острозька академія" бюджетної денної форми навчання, на утримання якої відповідач ОСОБА_2 відповідно до рішення Любешівського районного суду від 23.11.2012 року сплачує аліменти в частині від заробітку в розмірі 12,5 %.

Вказує, що на даний час дочка потребує матеріальної допомоги у більшому розмірі у зв"язку із збільшенням витрат, а матеріальне становище ОСОБА_2 покращилось, оскільки він припинив сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв"язку з її одруженням, тому прохає збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 з 12,5 % на 25 % від його заробітку.

В суді позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, доповнила, додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_5 пов"язані з придбанням оргтехніки, а саме ноутбука для навчання та навчанням її в авто школі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Вказав, що сплачує аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 згідно рішення Любешівського районного суду від 23.11.2012 року. Заперечив покращення свого матеріального становища внаслідок припинення стягнення аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_6 у зв"язку з тим, що з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів у нього 24 січня 2014 року народився син ОСОБА_7, у зв"язку з чим у нього з"явились на утриманні дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та дитина. Крім того, погіршився стан його здоров"я, у зв"язку з чим він двічі перебував у госпіталі на стаціонарному лікуванні, також упродовж 2014 року поніс додаткові витрати на придбання необхідного обмундирування, як військовослужбовець, у зв"язку з подіями в Україні. Доповнив, що упродовж 2014 року додатково надавав грошові кошти та на відпочинок продукти харчування дочці. Крім того вважає, що не зобов"язаний оплачувати додаткові витрати дочки, пов"язані з навчанням в авто школі. Вважає, що необхідні потреби, пов"язані з навчанням, у дочки не збільшилися, а матеріальне становище його не покращилось. Крім того, вважає, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у цій справі, оскільки дочка ОСОБА_5 зареєстрована та проживає в м. Острог, він сплачує та сплачував аліменти упродовж всього періоду з часу прийняття рішення судом, в тому числі і в період канікул, на картковий рахунок дочки, що свідчить про те, що дочка з позивачкою не проживає і вона є фактичною стягувачкою аліментів. З цих підстав просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу Україниякщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз"яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.02.1991 року по 21.12.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Національного університету „Острозька академія" № 14/558 від 29.10.2014 року ОСОБА_3 є студенткою 3-го курсу економічного факультету напряму підготовки 6.030509 „Облік і аудит" денної, державної форми навчання даного навчального закладу ІV рівня акредитації. Термін навчання з 01.09.2012 року по 31.05.2016 року.

За рішенням Любешівського районного суду від від23.11.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на утримання повнолітніх доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 аліменти на їх утримання на час навчання у розмірі по 12,5 відсотків від його заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно, починаючи з 25.09.2012 року до досягнення дітьми двадцяти трьох років за умови продовження ними навчання.

В суді доведено, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 в розмірі 12,5 % від заробітку, що становить в середньому 785 грн. на місяць.

Крім того, допитана в суді ОСОБА_3 ствердила, що отримує стипендію в розмірі 730 грн. щомісячно, що не оспорюється сторонами.

Таким чином, суд вважає, що дохід ОСОБА_3 без врахування допомоги позивачки становить близько 1500 грн. щомісячно, що перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого в Україні на 2014-2015 роки, а з врахуванням допомоги матері та додаткової допомоги відповідача є значно вищим. Тому суд вважає, що на момент розгляду справи в суді ОСОБА_3 отримує допомогу від батьків, в тому числі і від відповідача, яка забезпечує її потреби для навчання у вищому навчальному закладі.

Крім того, встановлено, що у відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_7, який перебуває на його утриманні, а також дружина у період відпустки по догляду за дитиною, що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 29.01.2014 року, довідкою № 56 від 26.01.2015 року та наказом №84-ОС від 05.06.2014 року Житомирського загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Крім того, встановлено, що в ОСОБА_2 погіршився стан здоров"я, що підтверджується довідкою та свідоцтвом про хворобу № 555/508 госпітальної військово-лікарської комісії Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України.

Таким чином, доведено, що матеріальне становище відповідача не покращилося.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки матеріальне та сімейне становище відповідача змінилося, а саме: у нього з"явились на утриманні двоє осіб - неповнолітній син та дружина в період тимчасової непрацездатності, стан здоров"я у нього погіршився, на думку суду, збільшення розміру аліментів в такому випадку може призвести до погіршення матеріального становища відповідача та членів його сім"ї, тому підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дочки ОСОБА_5, яка продовжує навчання, немає.

Разом з тим, в суді встановлено, що дочка позивачки проживає не з нею, а в м. Острог Рівненської області, де навчається. Крім того, вона фактично отримує аліменти, які сплачує відповідач, на належний їй банківський картковий рахунок; згідно поданої довідки отримувала аліменти і в канікулярний період, що свідчить про фактичне проживання її окремо від позивачки. Таким чином, на думку суду, у позивачки не виникло право на звернення до суду про збільшення розміру аліментів в розумінні вимог ст. 199 СК України.

Враховуючи наведене вище, виходячи з рівності прав та обов"язків батьків щодо дитини (ст. 141 ч. 1 СК України), а також зважаючи на інші встановлені обставини, що мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів до задоволення не підлягає, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 181, 184, 192, 199 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання ними копії цього рішення.

Головуючий: