У х в а л а

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Будінвест СМ», про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталії Юріївни, публічного акціонерного товариства «Полтава-банк», про визнання договору іпотеки припиненим та виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Полтава-банк» (далі - ПАТ «Полтава-банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Будінвест CM» (далі - ПАТ «Будінвест СМ», про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 13 травня 2010 року між ним та ЗАТ «Будінвест СМ», правонаступником якого є ПАТ «Будінвест СМ» був укладений кредитний договір у вигляді відкриття відновлювальної (револьверної) кредитної лінії на суму 3 999 942,69 грн зі сплатою 20 % річних за користування кредитом на термін до 31 грудня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 13 травня 2010 року був укладений іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку належні йому на праві власності нежитлові приміщення, загальною площею 478,6 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1.

Оскільки боржник ПАТ «Будінвест СМ» належним чином не виконував умови кредитного договору у нього утворилась заборгованість, яка станом на 15 липня 2014 року складає 5 942 663,41 грн, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив, з урахуванням збільшених позовних вимог, в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 13 травня 2010 року в сумі 4 638 110,00 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - нежитлові приміщення, загальною площею 478,6 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1 шляхом набуття ПАТ «Полтава-банк» права власності на предмет іпотеки та визнати за ПАТ «Полтава-банк» право власності на вказані нежитлові приміщення.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю., ПАТ «Полтава-банк», про визнання договору іпотеки припиненим та виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що 05 вересня 2013 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нежитлові приміщення, загальною площею 478,6 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1, що належать на праві власності ОСОБА_4, як забезпечення виконання умов кредитного договору від 13 травня 2010 року та додаткових угод до нього.

Позивач вважає, що банком без його згоди, як майнового поручителя, було збільшено тіло кредиту з 2 500 000,00 грн до 5 999 942,69 грн, у зв'язку з чим збільшено обсяг його відповідальності, а тому відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України іпотечний договір, укладений 13 травня 2010 року між банком та ОСОБА_4 є припиненим, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису, а тому виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 липня 2014 року позов ПАТ «Полтава-банк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Полтава-банк» права власності на майно (предмет іпотеки) для часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 13 травня 2010 року у сумі 4 638 110,00 грн шляхом набуття ПАТ «Полтава-банк» права власності на предмет іпотеки згідно іпотечного договору (зі змінами від 28 вересня 2012 pоку, від 12 березня 2013 року), посвідченого 13 травня 2010 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Філімоновою В.М., а саме - на нежитлові приміщення (офіс), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному на плані під літ. «А-2», в загальному користуванні тамбур 169а пл. 3,7 кв. м, що належать ОСОБА_4 на праві власності за оціночною вартістю 4 638 110 грн та визнано право власності ПАТ «Полтава-банк» на вище вказані нежитлові приміщення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 3 березня 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 липня 2014 року змінено в частині визначення вартості предмета іпотеки, а саме зазначено, що вартість предмета іпотеки складає 9 286 276 грн, а не 4 638 110 грн, як зазначено в рішенні суду першої інстанції, а також стягнуто з ПАТ «Полтава-банк» на користь ОСОБА_4 4 183 349,40 грн в рахунок відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Крім того, визнано виконавчий напис № 1624, виданий 05 вересня 2013 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. про звернення стягнення на нежитлові приміщення (офіс) загальною площею 478,6 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зазначені на плані під літ. «А-2», що належать на праві власності ОСОБА_4, як забезпечення зобов'язань по кредитному договору № 3532 від 13 травня 2010 року та додаткових угод до нього, укладених між ПАТ «Будінвест CM» та ПАТ «Полтава-банк» в межах суми стягнення 4 630 310, 76 грн таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Полтава-банк» задоволено. Рішення апеляційного суду Полтавської області від 3 березня 2015 року скасовано. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 липня 2014 року залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення касаційної інстанцій та залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку викладеному у постанові Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах частини четвертої статті 334 ЦК України та неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини четвертої статті 334 ЦК України Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить постанову Верховного Суду України від 13 червня 2012 року за № 6-54ц12 та постанову Вищого господарського суду України від 15 серпня 2011 року, де на його думку неоднаково застосована норма права.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Судом встановлено, що 13 травня 2010 року між ПАТ «Полтава-банк» та ЗАТ «Будінвест СМ» укладено кредитний договір, згідно п.1.1 якого банк надав в користування позичальнику кредит у вигляді відновлювальної (револьверної) кредитної лінії на суму (загальний ліміт заборгованості) 6 000 000 грн. на умовах визначених договором.

Пунктом 1.1.1 вказаного кредитного договору з 13 травня 2010 року встановлений ліміт кредитування в розмірі 2 500 000 грн. Строки надання та суми наступних траншів кредиту узгоджуються сторонами та оформляються додатковими угодами.

29 грудня 2011 року додатковою угодою до кредитного договору від 13 травня 2010 року було встановлено ліміт заборгованості у розмірі 6 000 000 грн до 30 березня 2012 року, в подальшому кредитний договір було пролонговано до 30 серпня 2012 року.

З 30 серпня 2012 року додатковою угодою до кредитного договору від 13 травня 2010 року було встановлено ліміт заборгованості у розмірі 5 999 942 грн. 69 коп.

Згідно додаткової угоди від 28 лютого 2013 року до кредитного договор від 13 травня 2010 року, встановлений ліміт заборгованості в розмірі 3 999 942 грн. 69 коп.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 13 травня 2010 року із змінами та доповненнями до нього, в цей же день між ПАТ «Полтава банк» та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, а 28 вересня 2012 року та 12 березня 2013 року укладені договори про зміни до іпотечного договору, згідно якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку нежитлові приміщення (офіс) загальною площею 478,6 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному в плані під літ. «А-2», що належать йому на праві власності.

ПАТ «Будінвест СМ» порушило свої зобов'язання за кредитним договором від 13 травня 2010 року (із змінами та доповненнями до нього), унаслідок чого виникла заборгованість зі сплати кредитних коштів, яка станом на 15 липня 2014 року складає 5 942 663,41 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що банк як іпотекодержатель має право на підставі частини другої статті 16 ЦК України, статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на спірне майно, оскільки іпотечним договором від 13 травня 2010 року передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки одним із перерахованих у цьому договорі способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань. При цьому згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім. Боріуса М.С. від 14 липня 2014 року судом була встановлена вартість предмета іпотеки, яка визначена станом на момент її проведення та складає 4 638 110,00 грн.

У наданій для порівняння

- постанові від 13 червня 2012 року Верховний Суд України прийшов до висновку, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об'єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і, підтвердження державою факту наявності в особи цього права.

Порівняння з висновками які в своїй постанові зробив Верховний Суд України із судовим рішенням, яке просить переглянути ОСОБА_4, не дає підстав для висновку про невідповідність ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року викладеному Верховним Судом України висновку у справі № 6-54ц12.

Наведене свідчить про відсутність підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

- постанові Вищого господарського суду України від 15 серпня 2011 року касаційний суд установивши, що вартість предмета застави (іпотеки) перевищує розмір вимог відповідальності іпотекодержателя стягнув з відповідача різницю.

Отже, у справі, яка переглядається, та у справі, на судове рішення в якій посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 334 ЦК України в подібних правовідносинах.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталії Юріївни, публічного акціонерного товариства «Полтава-банк», про визнання договору іпотеки припиненим та виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Ю.Л. Сенін