АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/946/2015 Головуючий у першій інстанції - Гайдук С.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року закритопровадження у справі.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема вказує, що суд дійшов безпідставного висновку про закриття провадження у справі, оскільки рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 24.04.2014 у справі №369/7042/13-ц ухвалено з іншого предмету спору та інших підстав позову, ніж ті, що у були заявлені в межах даної справи та не можуть слугувати підставою для закриття провадження у справі.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі керувався п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та виходив з того, що дані вимоги були предметом судового розгляду і є рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, у липні 2013 року позивач ОСОБА_7 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_6, третя особа ПАТ «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя. У заявлених до суду вимогах остаточно просив визнати недійсним договір дарування нежитлових приміщень від 22.02.2013 та визнати групу нежитлових приміщень загальною площею 153,50 кв.м. в м. Києві спільною власністю подружжя; визнати за ним та ОСОБА_6 право власності по Ѕ частині за кожним на групу нежитлових приміщень загальною площею 153,60 кв.м. за адресою АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 2/3 частини, а за ОСОБА_6 на 1/3 частини; житлового будинку та земельних ділянок в АДРЕСА_2

Як вбачається з тексту заяви, яка подавалась ОСОБА_7 до Києво-Святошинського районного суду Київської області про зменшення розміру позовних вимог, яка додана представником відповідача до клопотання, підставою недійсності договору дарування від 22.02.2013 позивач ОСОБА_7 зазначав, що такий договір був вчинений ним під впливом тяжких життєвих обставин на вкрай невигідних умовах.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.04.2014 у справі № 369/7042/13-ц були частково задоволені позови ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (первісний та зустрічний відповідно):

- визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 358,4 кв.м., житловою площею 72,8 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

- визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 358,4 кв.м., житловою площею 72,8 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

- визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1859 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер :01:001:0013;

- визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1859 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер :01:001:0013;

- визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1634 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер :01:001:0014;

- визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1634 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер :01:001:0014;

- визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,6257 га, цільове призначення для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 кадастровий номер :01:001:0079;

- визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,6257 га, цільове призначення для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер :01:001:0079;

- визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1809 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер :01:001:0001;

- визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1809 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер :01:001:0001;

У решті позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - відмовлено.

Тобто, як вбачається з тексту рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині про визнання недійсним договору дарування посвідченого 22.02.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого у реєстрі за № 359, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено наявність збігу тяжких обставин, не подано суду належних та допустимих доказів цих обставин.

8 жовтня 2014 року рішенням апеляційного суду Київської області рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.04.2014 в частині визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по Ѕ частині земельної ділянки площею 0,6257 га, цільове призначення для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер :01:001:0079 скасоване, в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду, у тому числі - стосовно відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 договору дарування нежилих приміщень, посвідченого 22.02.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого у реєстрі за № 359, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.04.2014 залишено без змін.

Відтак, предмет позову ОСОБА_4, заявлений до ОСОБА_6 до Шевченківського районного суду м. Києва, є ідентичним предмету позову, який розглядався Києво-Святошинським районним судом Київської області та у задоволенні якого було відмовлено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.04.2014 року набрало чинності на підставі рішення Апеляційного суду Київської області 08.10.2014.

Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 24.04.2014 у справі № 369/7042/13-ц ухвалено з іншого предмету спору та інших підстав позову, ніж ті, що були заявлені в межах даної справи, однак означені твердження апелянта є безпідставними і не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, оскільки вимогам позивача суд надав відповідну юридичну оцінку у судовому рішенні, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку із відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та у відповідності з вимогами процесуального закону дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки останні вже були предметом розгляду судом за позовом ОСОБА_4

Водночас, слід зауважити, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.12.2014, касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 08.10.2014 по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_9 про визнання недійсним договору, поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про поділ майна подружжя, відхилені, а рішення апеляційного суду залишено без змін, що спростовує доводи апелянта про передчасні та необґрунтовані висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року про закриття провадження у справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді