НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4610/14
№ 2/183/277/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участю: секретаря судового засідання Гончарової С.Є., представника позивача ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Новомосковська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

встановив:

Подано позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Новомосковська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним Договір довічного утримання, посвідчений 23 січня 2007 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. №2-227, зареєстрований в Реєстрі права власності на нерухоме майно 04 травня 2007 року за реєстровим номером №9578693 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 29/50 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідач неналежно виконувала умови договору довічного утримання від 23 січня 2007 року в зв`язку з відсутністю водопостачання та водовідведення в будинку, де мешкав ОСОБА_5. Також вказує, що позивач має право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_5, як непрацездатна особа.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в заяві.

В судовому засіданні відповідач вказав на те, що належним чином виконувала умови договору. Щоденно годувала для ОСОБА_5, покупала їжу та ліки, міняла білизну, прала, носила воду, забезпечувала його спеціальними засобами гігієни та здійснила за власні кошти поховання.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який був батьком позивача у справі /а.с.8,11/.

Також, позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання /а.с.10/.

02 лютого 2014 року позивач звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 щодо будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1/а.с.30/.

За життя ОСОБА_5 22 грудня 1995 року склав заповіт, яким заповідав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 /а.с.31/. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за № 2081.

Також встановлено, що 23 січня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_7 -ОСОБА_8 належну йому на праві приватної власності 29/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов`язалась надавати ОСОБА_5 довічне матеріальне забезпечення у вигляді забезпечення житлом шляхом збереження правом безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній 29/50 частинах житлового будинку, забезпечення щоденним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, лікувальними засобами, забезпеченням догляду та наданням необхідної допомоги, надання побутових послуг, його похованням у випадку смерті /а.с.55/.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 № 600104 ОСОБА_5 з 13 грудня 2007 року був інвалідом першої групи загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату безстроково. Потребував постійного стороннього догляду, ІПР: вилиць, стільця для туалету, сидіння для ванни, сидіння для туалету, протезу на поперековий відділ хребту /а.с.58/. 03 липня 2007 року ОСОБА_5 знято з обслуговування в територіальному центрі соціального обслуговування Новомосковської міської ради з причини оформлення договору довічного утримання /а.с.79/.

23 грудня 2013 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 29/50 житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 /а.с.77, 78/.

Матеріали справи свідчать, що відповідач надавала належним чином допомогу ОСОБА_5 відповідно до договору довічного утримання /а.с.80-147/. дані обставини також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, який є сином відповідача та ОСОБА_10, яка є мешканкою будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Означені свідки вказали на те, що відповідач щоденно надавала допомогу ОСОБА_5, носила йому воду та їжу, прала речі. Здійснила поховання, оплативши витрати.

Відповідно до ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. На підставі вимог ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.525 цього Кодексу).

На підставі ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна надати докази, на які вона посилається на обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Суд приходить до переконання, що позивачем не надано доказів на підтвердження невиконання договору довічного утримання відповідачем та того, що договір суперечить положенням законодавства.

Зміст договору не суперечити положенням ЦПК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як позивач так і відповідач вчиняючи правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, доказів того, що волевиявлення ОСОБА_5 не відповідало його внутрішній волі суду не надано, правочин вчинено у формі, встановленій ст.745 ЦК України, нотаріально засвідчено та проведено державну реєстрацію правочину, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Відповідач належним чином, за життя ОСОБА_5 виконував умови правочину, внаслідок чого підстав для задоволення позову суд не вбачає. Посилання позивача на те, що відповідач через відсутність водопостачання не міг здійснювати належний догляд ОСОБА_5 спростовуються матеріалами справи та поясненнями свідків. Крім того, суд зазначає, що невиконання або неналежне виконання набувачем своїх обов'язків за договором довічного утримання є підставою для припинення договору в порядку, передбаченому ст.755 ЦК України, однак із такими вимогами має право звернутися лише відчужувач або третя особа, на користь якої укладено договір, якими позивач не є.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Новомосковська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 16 січня 2015 року.

Суддя Д.О. Парфьонов