АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Національного медичного університету імені О.О. Богомольця - Манойленко КатериниВолодимирівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про визнання частково незаконним наказу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 18 березня 2014 року №128, -

УСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про визнання частково незаконним наказу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 18 березня 2014 року №128. Просив суд визнати частково незаконним наказ Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця № 128 «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 18 березня 2014 року, а саме: в преамбулі статті виключити слова «за усною вказівкою декана медичного факультету № 2 член - кореспондента НАМН України, професора ОСОБА_3; визнати незаконним пункт 1 резолютивної частини наказу: винести догану декану медичного факультету № 2, член - кореспонденту НАМН України, професору ОСОБА_3 за перевищення службових повноважень - надання незаконних вказівок технічному персоналу фізико - хімічного корпусу щодо затримання та утримання студента ОСОБА_6., і не інформування керівника університету.» та виключити його з наказу; визнати незаконним пункт 3 резолютивної частини наказу: «попередити декана медичного факультету № 2, член - кореспондента НАМН України, професора ОСОБА_3 про передбачену законом відповідальність за самоправство та незаконне обмеження прав студентів, а також неприпустимість вчинення ним, як працівником, що виконує виховні функції, подібні вчинки, що містять ознаки аморальних» та виключити його з наказу.

Унікальний номер справи: 761/15937/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15317/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про визнання частково незаконним наказу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 18 березня 2014 року № 128 - задоволено. Визнано частково незаконним наказ Національного медичного університету імені О. О. Богомольця № 128 «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 18 березня 2014 року, у зв'язку з чим: у преамбулі наказу виключено слова «за усною вказівкою декана медичного факультету № 2 член -

кореспондента НАМН України, професора ОСОБА_3.»; визнано незаконним пункт 1 резолютивної частини наказу: « 1. Винести догану декану медичного факультету № 2, член-кореспонденту НАМН України, професору ОСОБА_3. за перевищення службових повноважень - надання незаконних вказівок технічному персоналу фізико-хімічного корпусу щодо затримання та утримання студента ОСОБА_6 і не інформування керівника університету.» та виключено його із наказу; визнано незаконним пункт 3 резолютивної частини наказу: « 3. Попередити декана медичного факультету № 2, член-кореспондента НАМН України, профессора ОСОБА_3. про передбачену законом відповідальність за самоправство та незаконне обмеження прав студентів, а також неприпустимість вчинення ним, як працівником, що виконує виховні функції, подібних вчинків, що містять ознаки аморальних.» та виключено його з наказу. Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Національного медичного університету імені О.О. Богомольця - Манойленко К.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, оскільки перед застосуванням дисциплінарного стягнення відповідачем було отримано від позивача письмові пояснення, що підтверджується відповідними листами позивача від 17.03.2014 р. та 18.03.2014 р. №120/6-2/1373.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_3 не є членом виборного профспілкового органу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, отже отримання згоди профспілкового органу для застосування до нього догани не є обов'язковим.

Зазначає, що з тексту оскаржуваного наказу вбачається, що в ньому конкретизовано, який саме проступок було вчинено позивачем, при цьому чітко визначено дату вчинення проступку, а також які саме трудові обов'язки при цьому порушено, а саме догану винесено за перевищення службових повноважень та не інформування керівника університету.

Вважає, що відповідачем у відповідності до ст. 149 КЗпП України перед ухваленням рішення про застосування до працівника догани, отримано письмові пояснення всіх учасників ситуації, тобто це спростовує висновок суду першої інстанції, що оспорюваний наказ видано відповідачем без проведення відповідної перевірки фактів. При цьому, обов'язок складення акту перевірки жодним законодавчим актом не передбачено.

Посилається на резонанс подій, що сталися 15.03.2014 р., бурхливу реакцію на них студентської громади та батьків студентів, що стало результатом близько 50-ти скарг та доповідних, написаних на діяльність позивача студентами, а також колективного листа працівників медичного факультету №2, колег позивача, які обурені діями ОСОБА_3

Посилається на порушення судом першої інстанції норм ст. 215 ЦПК України, тобто не було досліджено та не дано жодної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, а саме письмових пояснень позивача від 17.03.2014 р. та 18.03.2014 р., більше 50-ти скарг студентів на дії позивача, колективні листи студентів та колег позивача.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 працює в Національному медичному університеті ім. О.О.Богомольця. На посаду декана медичного факультету № 2 призначений наказом № 1478л від 31 грудня 2013 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що 18 березня 2014 року виконуючим обов'язки ректора Національного медичного університету ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, член-кореспондентом НАМИ України, професором K.M. Амосовою видано наказ № 128 «Про застосування дисциплінарного стягнення».

Згідно преамбули наказу, за результатами перевірки обставин, пов'язаних із неправомірним затримання та утриманням 15.03.14р. в приміщенні фізико- хімічного корпусу студента 4-го курсу медичного факультету № 2Бурлаченка І.І., встановлено, що студент ОСОБА_6, був допущений в фізико- хімічний корпус та деканат, проте затриманий при спробі залишити будівлю, незаконно утримувався певний час за усною вказівкою декана медичного факультету № 2 член-кореспондента НАМИ України, професора ОСОБА_3

У відповідності до пункту 1 даного наказу позивачеві винесено догану за перевищення службових повноважень - надання незаконних вказівок технічному персоналу фізико-хімічного корпусу щодо затримання та утримання студента ОСОБА_6., та неінформування керівника університету.

Пунктом 3 вказаного наказу попереджено про передбачену законом відповідальність за самоправство та незаконне обмеження прав студентів, а також про неприпустимість вчинення, як працівником, що виконує виховні функції, подібних вчинків, що містять ознаки аморальності.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання частково незаконним наказу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 18 березня 2014 року № 128, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази наявності письмових пояснень щодо фактів нібито допущених позивачем порушень трудової дисципліни, які в порушення вказаних вимог трудового законодавства відповідач не вимагав, та як вбачається з пояснень ОСОБА_3, він їх не надавав, що підтверджується самим спірним наказом (останній абзац наказу).

З огляду на вказане, вірним є висновок суду першої інстанції, що даний наказ в частині оголошення догани та попередження видано без відібрання відповідних пояснень, тобто в порушення вимог 149 КЗпП України.

Колегія суддів відносно доводів апеляційної скарги, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення відповідачем було отримано від позивача письмові пояснення, що підтверджується відповідними листами позивача від 17.03.2014 р. та 18.03.2014 р. №120/6-2/1373, зазначає наступне.

Вказані апелянтом листи позивача від 17.03.2014 р. та 18.03.2014 р. №120/6-2/1373 не містять ні ознак письмових пояснень з відповідними реквізитами, ні відомостей щодо подій 15.03.2014р.

Як вбачається зі змісту оспорюваного наказу, він виданий за результатами перевірки обставин, пов'язаних із неправомірним затриманням та утриманням 15.03.2014р. в приміщенні фізико-хімічного корпусу студента 4-го курсу медичного факультету №2 ОСОБА_6

Водночас, в даному наказі відсутнє будь-яке посилання на акт проведеної перевірки.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем отримано письмові пояснення всіх учасників ситуації, які він вважає проведенням відповідної перевірки фактів. На думку апелянта, обов'язок складення акту перевірки жодним законодавчим актом не передбачено.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що за вказаних обставин відсутні підстави вважати надані відповідачем доповідні записки та скарги студентів фактом фіксації порушень, покладених в основу наказу.

З огляду на фактичні обставини справи, належним доказом проведення відповідної перевірки фактів, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення, мав бути акт перевірки, складений відповідною комісією на підставі наказу керівництва університету.

Оскільки відповідачем не надано суду наказу про створення такої комісії для проведення службової перевірки та акту про результати цієї перевірки, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивача з відповідним актом (чи іншим документом) не ознайомлювали, внаслідок чого він був позбавлений можливості висловити свої зауваження, заперечення чи пропозиції до її висновків, що також є підставою для визнання оспорюваного наказу незаконним.

Крім того, колективні листи та скарги студентів суд розглядає критично, оскільки вказані звернення не пройшли відповідну службову чи перевірку компетентними органами, в матеріалах справи відсутні звернення відповідача до правоохоронних органів чи органів прокуратури щодо вказаних звернень, тобто фактів протиправної поведінки ОСОБА_3 належним чином також не зафіксовано.

Відносно доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_3 не є членом виборного профспілкового органу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, отже отримання згоди профспілкового органу для застосування до нього догани не є обов'язковим, колегія суддів вважає їх також необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст. 142 КЗпП України встановлює, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Внутрішній трудовий розпорядок в НМУ імені 0.0. Богомольця регулюється Правилами внутрішнього розпорядку Національного медичного університету імені 0.0. Богомольця.

Згідно пункту 1.1 даних Правил, Правила внутрішнього розпорядку регламентують основні права та обов'язки, норми поведінки і взаємовідносин для викладачів, студентів, аспірантів і працівників Університету. Крім цього, Правилами зумовлюються організація і тривалість робочого дня співробітників і студентів, міри заохочення і покарання членів колективу.

Пунктом 1.9 цих Правил визначено: «справжні Правила обов'язкові до виконання співробітниками, викладачами, студентами, слухачами, аспірантами, докторантами і всіма іншими особами, що працюють або знаходяться на території Університету.»

Згідно Розділу 3 Положення про деканат медичного факультету № 2 Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, декан факультету відноситься до професорсько-викладацької категорії працівників університету.

Пункт 10.1 Правил встановлює, що за порушення умов контракту, трудової та навчальної дисципліни, неналежне виконання службових обов'язків, перебування на робочому місці у нетверезому стані, розпивання в приміщення університету алкогольних напоїв, притягнення до дисциплінарної відповідальності представниками органів внутрішніх справ на території університету чи поза ним, не виконанні вимог служби охорони порядку, втраті службових документів чи посвідчень, при порушеннях правил внутрішнього порядку та правил поселення й проживання в гуртожитках адміністрацією університету можуть бути застосовані матеріальні, дисциплінарні та адміністративні стягнення від попередження, догани, суворої догани і до виселення з гуртожитку, звільнення з роботи чи виключення з університету (залежно від характеру порушень) за погодженням зі студпарламентом та профкомом.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вказаними Правилами внутрішнього розпорядку чітко визначено, що за порушення умов трудової дисципліни та неналежне виконання службових обов'язків, адміністрацією університету можуть бути застосовані дисциплінарні стягнення лише за погодженням зі студпарламентом та профкомом.

Разом з тим, в порушення ст. 142 КЗпП України та пункту 10.1 Правил внутрішнього розпорядку Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, спірний наказ, яким позивачеві оголошено догану та попередження, відповідачем видано без погодження зі студпарламентом та профкомом.

Відносно доводів апеляційної скарги, що в тексті оскаржуваного наказу конкретизовано, який саме проступок було вчинено позивачем, при цьому чітко визначено дату вчинення проступку, а також які саме трудові обов'язки при цьому порушено, а саме догану винесено за перевищення службових повноважень та не інформування керівника університету,колегія суддів вважає їх також необґрунтованими з огляду на таке.

Ст. 139 КЗпП України визначає обов'язки працівника, а відповідно до ст.147 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути застосовано лише за порушення трудової дисципліни.

Таким чином, виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов'язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно- правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Згідно пункту 7 Розділу 1 Положення про деканат медичного факультету № 2 Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (згідно статуту НМУ імені О.О. Богомольця, п.4.8 затвердженого ректором університету), функціональні обов'язки декана і заступників декана та інших співробітників деканату визначаються їх посадовими інструкціями.

Пунктом 1.6 Розділу 1 Положення про факультет Національного медичного університету імені О.О. Богомольця визначено аналогічне. З огляду на вказане, ОСОБА_3, як декан, при виконанні своїх функціональних обов'язків зобов'язаний діяти виключно відповідно до норм діючого законодавства та посадової інструкції.

Оскільки відповідно до ст. 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується виключно за порушення трудової дисципліни, то приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни відповідач в наказі зобов'язаний був вказати, які саме норми законодавства та посадової інструкції були порушені.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що в оспорюваному наказі відповідачем взагалі не вказано які норми законодавства порушено, як і не вказано, які покладені на позивача посадовою інструкцією службові повноваження перевищено та які норми чи положення цієї інструкції порушено.

Як вбачається з пояснень позивача, жодних незаконних вказівок щодо затримання та утримання студента ОСОБА_6., технічному персоналу фізико- хімічного корпусу НМУ імені О.О. Богомольця він не надавав.

При цьому в наказі не вказано коли, кому саме, тобто яким технічним працівникам фізико-хімічного корпусу, у який спосіб він нібито надавав незаконні вказівки щодо затримання та утримання студента ОСОБА_6.Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не вказано, якими доказами підтверджується надання цих вказівок, та не надано їх на обґрунтування своєї правової позиції.

В пункті 1 резолютивної частини наказу також вказано, що догану винесено за «неінформування керівника університету». Пунктом 4.2 Правил внутрішнього розпорядку Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, який визначає загальні обов'язки працівників університету, встановлено, зокрема, обов'язок негайно повідомляти адміністрацію університету або безпосередньо керівника про виникнення ситуації, що представляє загрозу життю і здоров'ю людей, збереження майна університету (аварія, стихійне лихо).

Таким чином, згідно даного положення про вказані ситуації необхідно повідомляти чи адміністрацію університету (до якої входить не лише ректор, а й проректори та керівники структурних підрозділів), чи безпосередньо керівника. Таким чином, оголошення позивачеві догани за те, що він про щось не проінформував керівника університету суперечить пункту 4.2 Правил внутрішнього розпорядку Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, який прямо такого обов'язку не встановлює.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Національного медичного університету імені О.О. Богомольця - Манойленко Катерини Володимирівни - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: