Справа № 369/7699/14 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/623/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 1 20.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Головне управління юстицій в м. Києві, ОСОБА_4 про визнання права на завершення приватизації та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання права на завершення приватизації, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 1987 року по 2007 рік, тобто до його смерті. На підстав рішення ради ОСОБА_5 було передано земельну ділянку площею 0,0901га по АДРЕСА_2. За життя померлий ОСОБА_5 розпочав процедуру приватизації, але не встиг отримати державний акт на право власності на дану земельну ділянку. Після його смерті спадщину вона прийняла спадщину та є спадкоємцем першої черги.

Просила суд визнати за нею право на завершення процедури приватизації та одержання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0901га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4.

При розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за час спільного проживання з ОСОБА_5 ними були набуте майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й земельна ділянка площею 0,0901га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4. За життя ОСОБА_5 заповіту не склав, спадкоємцями першої черги є вона та син померлого ОСОБА_3, які прийняли спадщину шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріальної контори. Її частка становитиме 3/4 частини, оскільки 1/2 частина - частка в спільному майні подружжя, та 1/4 частини - в порядку спадкування. Частка ОСОБА_3 становитиме 1/4 частина.

Тому просила визнати за нею право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4; визнати за ОСОБА_3 право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4.

При розгляді справи третя особа ОСОБА_4 подала позов про визнання права на завершення процедури приватизації. Свої вимоги мотивувала тим, що померлий ОСОБА_5 є її сином. За життя син розпочав процедуру приватизації, але не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Спадщину крім дружини ОСОБА_2, сина ОСОБА_3 прийняв також і батько померлого ОСОБА_6 шляхом постійного проживання з померлим, що підтверджувалось реєстрацією місця проживання. Батько ОСОБА_6 спадщину прийняв, але не встиг оформити: ІНФОРМАЦІЯ_5 помер. Спадщину після його смерті вона та онук ОСОБА_5 (за правом представлення) прийняли шляхом подачі до нотаріальної контори заяви.

Тому просила визнати за ОСОБА_7 право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4; визнати за ОСОБА_3 право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4; визнати за ОСОБА_4 право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 1/12 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав на підставах та обставинах, зазначених в позовній заяві та додаткових поясненнях. Позовні вимоги ОСОБА_4 визнав частково, враховуючи частку ОСОБА_2 - 3/4 частини та ОСОБА_3 - 1/4 частина, в решті позову заперечував, посилаючись на те, що померлий ОСОБА_5 та померлий ОСОБА_6 за життя не проживали разом, тому ОСОБА_6 не прийняв спадщину, бо у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Просив задоволити позов ОСОБА_2 та частково позов ОСОБА_4

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти позову заперечували, позов ОСОБА_4 підтримали, просили задоволити та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 та позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3. ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право на право на завершення приватизації та оформлення права власності на 1/3 частину на земельну ділянку площею 0,0901 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право на право на завершення приватизації та оформлення права власності на 1/2 частину на земельну ділянку площею 0,0901 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право на право на завершення приватизації та оформлення права власності на 1/6 частину на земельну ділянку площею 0,0901 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4.

У решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

За ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи колегія суддів встановила, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5, виданого відділом реєстрації смерті в м. Києві.

Померлий ОСОБА_5 був чоловіком ОСОБА_2 (свідоцтво про одруження серія НОМЕР_6, виданого 24 липня 1987 року Будинком реєстрації шлюбів та новонароджених), батьком ОСОБА_3 (свідоцтво про народження № 421371, виданого відділом РАЦСу Залізничного райвиконкому).

З свідоцтва про народження серія НОМЕР_7, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві, вбачається що батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

У першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Ст 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

За ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

З матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 встановлено, що до Пятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись 14 червня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а 03 листопада 2007 року - ОСОБА_6

З довідки № 1281 від 06 червня 2007 року ДЕЖ № 910 КП по утриманню житлового господарства Соломянського району м. Києва вбачається, що ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 03 червня 2004 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Києві.

З довідки № 1280 від 06 червня 2007 року ДЕЖ № 910 КП по утриманню житлового господарства Соломянського району м. Києва вбачається, що ОСОБА_6 був зареєстрований з 1994 року в АДРЕСА_1.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п'яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів I, II і III груп), яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

П. 23 постанови передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вільний вибір місця проживання чи перебування є правом громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

При цьому ст. 6 вищевказаного Закону України закріплено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що спадкоємцями першої черги до майна померлого ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, є його дружина ОСОБА_2, син ОСОБА_3 шляхом подачі заяви до нотаріальної контори протягом шести місяців, та батько ОСОБА_6, оскільки проживав на час відкриття спадщини з померлим.

Посилання позивача на фактичне проживання померлого ОСОБА_5 в с. Крюківщина, колегія суддів не бере до уваги, оскільки законом надається громадянам право на свободу пересування, але йому кореспондується обов'язок особи реєструвати своє місце проживання або перебування.

Відповідно до ст. 57 СК України, в редакції на час надання земельної ділянки, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстації, шо відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються.

Ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування.

За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2006 року ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,0901га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

За життя померлий ОСОБА_5 розпочав процедуру приватизації, але не встиг отримати державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4.

Земельна ділянка ОСОБА_5 надана для ведення особистого селянського господарства, безоплатно, тому колегія суддів приходить до висновку, що дане майно є особистою власністю померлого ОСОБА_5

За ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду щодо того, що частка спадкоємців ОСОБА_5 є рівними та становить по 1/3 частини у кожного.

Посилання апелянта на те, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у спільну сумісну власність була набута спірна земельна ділянка колегія суддів оцінює критично, оскільки вона була надана для ведення особистого селянського господарства, безоплатно.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_8, видане відділом реєстрації смерті в м. Києві.

З матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_6 встановлено, що до П'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись 28 лютого 2012 року ОСОБА_4 та 15 травня 2012 року ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли також і право на завершення процедури приватизації та оформлення права власності на 1/3 частину спірної земельної ділянки, оскільки померлий прийняв спадщину, але зважаючи на тривалі судові спори, не встиг оформити свого права.

Посилання апелянт на те, що на момент відкриття спадщини, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя у тому числі приватизації, вважається спільною сумісною власністю, не доведене та не підтверджене доказами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: