Справа № 357/6357/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 липня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Буцмак Ю. Є., при секретарі Кузьменко Т. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 13 вересня 2013 р. між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким п.1.2 договору, він передав, а відповідач прийняв у власність 20400 грн. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою власноруч написаною ОСОБА_2 Згідно п. 2.2.1 договору позики ОСОБА_2 зобовязалася повернути йому позику у тій сумі та в порядку, що встановлені договором. Повернення позики може проходити частинами, але не пізніше 20 числа кожного місяця. ОСОБА_3 розпискою від 13 вересня 2013 р. взяв на себе обовязок повернути борг в сумі 20400 грн., якщо ОСОБА_2 не поверне йому борг. У звязку з тим, що відповідачі не повернули йому кошти вчасно, вони зобовязані повернути 20400 грн. суму боргу, 997 грн. 64 коп. розмір відсотків річних від суми позики та 10608 грн. проценти індексу інфляції. Усього заборгованість складає 32005 грн. 64 коп. Просить стягнути із відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Позивач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується поверненими до суду рекомендаційними повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини неявки суд не повідомили. Заяв про відкладання чи розгляду справи у їх відсутності до суду не надіслали.

Судом, враховуючи належне повідомлення відповідачів про розгляд справи, відповідно до ст.ст. 224,225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно із ст.ст. 526,1046,1047,1049,1050,625,629 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом досліджені:

Договір позики від 13.09.2013 р. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розписки від 13.09.2013 р., ;

Графік погашення ОСОБА_2 заборгованості;

Копія письмової розписки ОСОБА_2 від 13.09.2013 р.

Договір поруки від 13.09.2013 р. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3;

Копія письмової розписки ОСОБА_3 від 13.09.2013 р.;

Претензія від 21.07.2014 р. про сплату заборгованості відповідно до договору позики від 19.09.2013 р. адресована ОСОБА_2, ОСОБА_3;

Копія паспорта ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН.

Судом встановлено, що 13 вересня 2013 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким п. 1.2 договору, позивач передав, а відповідач прийняв у власність 20400 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_2 ОСОБА_3 розпискою від 13 вересня 2013 р. взяв на себе обовязок повернути борг в сумі 20400 грн., якщо ОСОБА_2 не поверне йому борг. Строк повернення позики 11.09.2015 р.

Згідно пунктів 3.2.1, 4.1, 4.5 договору позики позичальник зобовязаний: повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у тій сумі, у той строк та в тому порядку, що встановлені цим договором. Повернення позики буде проходити згідно з графіком, що наведений у Додатку 1 та є невід»ємною частиною цього договору, але не пізніше 10 числа кожного місяця. У разі несвоєчасного внесення щомісячних сум згідно з графіком, наведеним у Додатку 1, заборгованість буде вважатися простроченою, починаючи з наступного дня, що настає за датою погашення позики згідно графіка. Позикодавець має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобовязань позичальника за цим договором, якщо прострочення грошових зобовязань позичальника становить більше ніж один місяць від моменту настання терміну сплати обовязкового платежу за позикою згідно графіка погашення позики,наведеному у Додатку 1.

Згідно позову, ОСОБА_2 позику ОСОБА_1 не повернула.

У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. справа № 6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових коштів позичальнику.

За таких обставин суд визнає, що ОСОБА_2 отримала за договором позики від позивача гроші у сумі 20400 грн., свої зобовязання за договором позики не виконала.

Суд визнає, що ОСОБА_2 не повернула позивачу кошти до 14.02.2014 р. та утворилась заборгованість на суму 32005 грн. 64 коп., яка складає 20400 грн. суму боргу, 997 грн. 64 коп. розмір відсотків річних від суми позики та 10608 грн. проценти індексу інфляції.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_2 заборгованість на суму 32005 грн. 64 коп., яка складає 20400 грн. суму боргу, 997 грн. 64 коп. розмір відсотків річних від суми позики та 10608 грн. проценти індексу інфляції. Вказані суми заборгованості, суд вважає, є законними, розумними та справедливими, такими, що відповідають загальним засадам цивільного законодавства.

Суд не може погодитися із вимогами позивача про стягнення заборгованості із відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно, виходячи із наступного.

Згідно з договором поруки від 13.09.2014 року (пункт 4.2., 4.3.) Цей договір вступає у силу з моменту його підписання сторонами. Дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за договором позики чи виконанням поручителем своїх зобовязань згідно з умовами цого договору .

Згідно з Правовим Висновком правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 29 січня 2014 р. при розгляді справи № 6-155цс13 (справа за позовом ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до особа 1, особа 2, особа 3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором): відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобовязання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобовязання за договором поруки припинилося.

Суд зазначає, що договором поруки від 13.09.2014 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

При цьому суд зазначає, що вказані у п. 4.3. договору поруки строк припинення його дії «дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за договором позики чи виконанням поручителем своїх зобовязань згідно з умовами цого договору» свідчить про те, що у договорі поруки не зазначений не вказаний конкретний строк, термін, після закінчення якого порука припиняється, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За таких обставин суд вважає, позивач мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання по договору позики, предявити вимогу до поручителя про виконання зобовязання позичальника ОСОБА_2

У звязку з тим, що, згідно графіком погашення заборгованості, який наданий позивачем, період розрахунку зазначений з 13.09.2013 р., а ОСОБА_1 до поручителя ОСОБА_3 вимога про виконання зобовязання предявлена після перебігу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, застосування права на повернення кредиту достроково, суд вважає, що зобовязання ОСОБА_3 за договором поруки припинилися.

Суд, враховуючи викладене, вважає заборгованість за договором позики в розмірі 32005,64 грн. підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_2, яка отримала позику.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно зі до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Таке ухвалене рішення, суд вважає, буде законним, розумним та справедливим, таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, обраним судом способом захисту прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч.3 ст. 208, ч.1,2 ст. 209, ч.2,3 ст. 213 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3,202,204,207,526,625,629,1046,1047,1049,1050,1051 ЦК України, правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-63цс13, керуючись, ст.ст. 10,11,58-60,88,197,208,209,212-215,224-226 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13.09.2013 р. у розмірі 32005 грн. 64 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати підтверджені документально у виді сплаченого судового збору у розмірі 320 грн. 6 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_5

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області