АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1104/2015 Головуючий у першій інстанції - Марцинкевич В.А.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 01.08.2014 сторони розірвали зареєстрований шлюб, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина перебуває на повному утриманні позивачки, і відповідач на утримання дитини гроші не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1 000 грн. починаючи з 02.09.2014 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Вирішено питання судових розподілу витрат.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача аліме6нти в розмірі 1 500 грн. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема при визначені розміру аліментів не врахував, що відповідач працює, має регулярний дохід, а тому може надавати допомогу в більшому розмірі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін. Пояснивши при цьому, що з нього також стягнуто аліменти на утримання колишньої дружини в розмірі 500 грн. на місяць.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у заяві на адресу суду просила апеляційну скаргу задовольнити та розглядати скаргу за її відсутності. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивачки.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції врахував матеріальне становище відповідача та інші обставини, які мають значення для визначення розміру аліментів та виходив з того, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 01.08.2014 шлюб зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

Малолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а відповідач не бере участі в утриманні дитини.

Також судом встановлено, що відповідач працює та має регулярний дохід, що підтверджується довідкою з місця роботи про розмір заробітної плати.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України закріплено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому відповідач проти такої сплати аліментів не заперечував і погодився на сплату аліментів у розмірі 1 000 грн. з огляду на одержуваний дохід (заробіток).

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, належним чином дослідивши наявні у справі докази, в їх сукупності, та проаналізувавши означені норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком законних та обґрунтованих висновків про обов'язок відповідача утримувати дитину та про стягнення аліментів у розмірі 1 000 грн., з урахуванням розміру щомісячного доходу останнього.

Визначаючи розмір аліментів судом дотримано вимог ст.ст. 181, 182, СК України.

При цьому, слід зауважити, що позивачка в апеляційній скарзі просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1 500 грн. Оскаржуваним рішенням суду стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1 000 грн., а з пояснень відповідача вбачається, що з нього стягнуто також аліменти на утримання дружини в розмір 500 грн.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права є безпідставними, так як не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних у справі доказах та вимогах закону. Також не заслуговують на увагу й твердження апелянта про те, що суд безпідставно залучив до матеріалів справи довідку від 24.11.2014 №799, видану за місцем вимоги ТОВ Компанія «Парус», виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведені положення процесуального закону, апеляційній суд дійшов висновку, що суд першої інстанції цілком законно під час постановлення рішення у даній справі прийняв до уваги довідку від 24.11.2014 та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів і визначив їх розмір виходячи з вимог закону, фактичних обставин справи та наявних доказів.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді