№ провадження 22-ц/781/2687/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальова О. Б.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

18.11.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Чорнобривець О.С., Потапенка В.І.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Звенигородської сільської ради м. Олександрії, де треті особи - Олександрійська міська рада Кіровоградської області та ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до Звенигородської сільської ради м. Олександрії про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що 20.11.2003 року її тіткою ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений секретарем Звенигородської сільської ради народних депутатів, за яким належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1, заповіла позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після смерті якої відкрилась спадщина.

ОСОБА_2 зазначила , що у вересні 2014 року звернулась до Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та 25.09.2014 року державним нотаріусом зареєстровано спадкову справу.

ОСОБА_2 зазначила, що згідно архівної довідки КП «ОМБТІ» №3 від 05.01.2015р. право забудовника на домоволодіння зареєстровано ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Олександрійської міської ради від 26.10.1989р., акт прийому на будинок відсутній.

Право власності на спірне домоволодіння за архівними даними КП «ОМБТІ» за спадкодавцем не зареєстроване.

ОСОБА_2 зазначила, що не змогла надати нотаріусу правовстановлюючий документ на будинок який є спадковим майном, у зв'язку з чим постановою державного нотаріуса від 28.01.2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно.

ОСОБА_2 зазначила, що оскільки житловий будинок збудовано у 1992 р. і чинним законодавством на час завершення будівництва житлового будинку, не було передбачено обов'язку введення об'єкта нерухомості в експлуатацію то право власності вважається набутим з часу завершення його будівництва. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок площею 50,7 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.08.2015 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Олександрійську міську раду Кіровоградської області та ПАТ «Державний ощадний банк України».

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.09.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.10).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт на спадкове майно, згідно якого на випадок її смерті зробила розпорядження, що жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 вона заповіла ОСОБА_2, який 20 листопада 2003 року був посвідчений секретарем Звенигородської сільської ради, реєстр № 28 (а.с. 8, 34).

24.11.2010 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9).

Суд першої інстанції зазначив, що за положеннями ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.,ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст.221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст., ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановив, що позивач з дотриманням вимог статті 1270 ЦК України у шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції встановив , що на запит нотаріуса, КП «ОМБТІ» дало архівну довідку від 05.01.2015 року про те, що право забудовника по АДРЕСА_1 за архівними даними КП «ОМБТІ» зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Олександрійської міської ради № 427/1 від 26.10.1989 р. Акт прийомки на будинок відсутній. Загальна площа - 50,7 кв.м, житлова площа - 31,9 кв.м. Надвірні будівлі: погріб літ. «Б», сарай літ «В», гараж літ. «Г», вбиральня літ. «Д», огорожа №1. Вказана інформація актуальна станом на 01.01.2013 року (а.с.37).

Суд першої інстанції встановив , що в свідоцтві про смерть та в заповіті, тітка позивачки зазначена як «ОСОБА_3», а в довідці КП «ОМБТІ» - зазначено, що право забудовника зареєстровано за ОСОБА_3, тобто маються розбіжності в прізвищі.

Суд першої інстанції зазначив, що 28.01.2015 року держаний нотаріус Олександрійської міської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки право власності за ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, не зареєстроване у встановленому законодавством порядку (а.с.16).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст.331 ЦК України. якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Позивач посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (на даний час втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ.

Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється по збудованих до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, об'єктах порядок, відповідно до якого для оформлення права власності одним з документів є висновок бюро технічної інвентаризації про технічний стан (будівлі).

Судова практика орієнтує на те, що на будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи, можливо визнавати право власності в порядку спадкування за умови наявності акту відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, висновку бюро технічної інвентаризації про технічний стан будинку (будівлі) тощо.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно архівної довідкою № 3 від 05.01.2015 року КП «ОМБТІ» повідомило, що право забудовника на розташоване по АДРЕСА_1 за архівними даними КП «ОМБТІ» зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Олександрійської міської ради № 427/1 від 26.10.1989р. Акт прийомки на будинок відсутній.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач не надала до суду рішення виконкому про виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, рішення виконкому Олександрійської міської ради № 427/1 від 26.10.1989 р., посилаючись в своїх поясненнях в суді, що такого рішення не знайшли; не надано первинної технічна інвентаризація житлового будинку з посиланням на те, що ніяких документів на будинок не знайшли; не надано висновку БТІ про технічний стан будинку.

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з технічного паспорту (а.с.14, 15), який виготовлений 19.12.2014 року, там вказано рік побудови спірного житлового будинку 1992, але позивачкою не надано доказів того, що він був побудований до 05.08.1992 року, клопотань про витребування інвентаризаційної справи з КП «ОМБТІ» з боку позивача не заявлялось.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника, входять до складу спадщини.

Суд першої інстанції дійшов висновку , що підстави для визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на вищевказаний житловий будинок відсутні оскільки не підтверджені належними доказами.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що під зазначений будинок, який є предметом розгляду було виділено земельну ділянку для забудови і що будинок був побудований до 05.08.1992 року.

Крім того позивачем не спростовано обставини встановленні судом першої інстанції в частині невідповідності прізвища зазначеного у заповіті «ОСОБА_3» прізвищу яке зазначено в архівній довідці № 3 від 05.01.2015 року КП «ОМБТІ» з якої вбачається , що право забудовника на розташоване по АДРЕСА_1 за архівними даними КП «ОМБТІ» зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Олександрійської міської ради № 427/1 від 26.10.1989р. Акт прийомки на будинок відсутній.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів і дійшов обґрунтованого висновку, з чим погодилась і колегія суддів, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.09.2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: