Справа №468/1473/14-ц 21.01.2015 21.01.2015 21.01.2015
Провадження №22-ц/784/34/15
Провадження № 22ц -/784/34/15 Головуючий першої інстанції: Муругов В.В.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Колосовський С.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Романенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансові перспективи" в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2014 року за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ТОВ „Фінансові перспективи" пред'явило позов в інтересах ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 04 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Договір), за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти в сумі 12500 дол. США зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитом на строк до 03 вересня 2012 року.

Також, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 04 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» був укладений в нотаріальній формі іпотечний договір, за яким відповідач передала в іпотеку Банку належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47,1 кв.м, житловою - 26,8 кв.м,

08 грудня 2011 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги за кредитами публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що ОСОБА_2 виконує свої зобов'язання за Договором неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 19 травня 2014 року складає 12 817,16 доларів США, позивач просив суд в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнати за ним права власності на це майно, зобов'язати відповідача передати позивачу правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, а також виселити і зняти з реєстрації відповідача та інших осіб, які зареєстровані і проживають в квартирі.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши правильність рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII (далі - Закон №1304- VII), який 07 червня 2014 року набрав чинності.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Однак, згідно з п.1 ч.1 Закону №1304-VII, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Цей закон відповідно до його частини 3 набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Днем опублікування даного Закону є 7 червня 2014 року (газета "Голос України" №109).

З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2007 року між акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Договір), за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти в сумі 12500 дол. США зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитом на строк до 03 вересня 2012 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 04 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» був укладений в нотаріальній формі іпотечний договір, за яким відповідач передала в іпотеку Банку належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47,1 кв.м, житловою - 26,8 кв.м,

08 грудня 2011 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги за кредитами публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

Згідно із розрахунком заборгованості станом на 19 травня 2014 року у позичальника утворилася заборгованість в розмірі 12 817,16 доларів США, з яких: 9 367,58 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 449,58 доларів США - заборгованість за відсотками. Вказану заборгованість позивач просив стягнути за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до даних Баштанського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.66).

Однак, за інформацією голови Баштанської Міської ради Баштанського району Миколаївської області відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1. Що стосується місця її реєстрації, то за вказаною адресою знаходиться діючий адміністративно - навчальний корпус ПТУ - 9, тобто не житловий об'єкт ( а.с.175).

Згідно з інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачка крім іпотечної квартири іншого житла не має.

За такого, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, виходячи з положень Закону №1304-VII, правильно дійшов до висновку, що, оскільки у спірній квартирі, площа якої не перевищує 140 кв.м, постійно проживає відповідач, яка не має іншого житла та не дає згоди на відчуження цієї квартири, то в задоволенні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги Банку про виселення відповідача, передбачених ч. 3 ст. 109 ЖК України, слід зазначити, що ця вимога є похідною від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому відсутні й підстави для виселення вказаної особи із зазначених підстав.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення районного суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ „Фінансові перспективи" в інтересах ПАТ «Дельта Банк» відхилити, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді