У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом департаменту економічної політики Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за касаційними скаргами департаменту економічної політики Львівської міської ради та заступника прокурора Львівської області на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 4 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року департамент економічної політики Львівської міської ради (далі - департамент економічної політики) звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 4 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_3 у зв'язку з будівництвом багатоповерхового житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями і автостоянками було укладено договір про пайову участь, за умовами якого останній зобов'язався сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова у розмірі 532 806 грн 49 коп. у терміни: 80 тис. грн. - до початку будівництва по 22 грудня 2009 року; 143 341 грн 95 коп. - по 1 липня 2010 року; 309 464 грн 54 коп. - по 1 червня 2011 року. Відповідач зобов'язання за цим договором не виконував, у визначені договором строки не сплатив частину передбачених внесків, допустив заборгованість у розмірі 223 341 грн 95 коп., яку добровільно сплатити відмовляється.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2014 року, залишеним без змін, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 4 листопада 2014 року, позов департамента економічної політики Львівської міської ради задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь міського бюджету м. Львова 82 768 грн 38 коп. пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова за договором про пайову участь від 4 грудня 2009 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права: департамент економічної політики Львівської міської ради та заступник прокурора Львівської області просять скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що розмір пайового внеску має бути зменшений на вартість понесених відповідачем витрат на будівництво інженерних мереж зовнішньої каналізації багатоквартирного житлового будинку поза межами земельної ділянки відповідача.

Апеляційний суд погодився з такими висновками. Також апеляційний суд вважав, що у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розмір пайового внеску відповідача не змінився, а зменшення розміру пайової участі в розвиткок інфраструктури на суму кошторисної вартості інженерних мереж передбачено законодавством.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки апеляційний суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 4 грудня 2009 року між Львівською міською радою та ОСОБА_3 було укладено договір про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова.

Предметом цього договору є здійснення замовником величини пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Львова шляхом перерахування грошових коштів до міського бюджету у зв'язку із будівництвом та введенням в експлуатацію багатоповерхового житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями і автостоянками, що розташований у АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.2 цього договору величина пайової участі становить 532 806 грн 49 коп.

Зазначені кошти сплачуються за графіком, який є невід'ємною частиною договору, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язаний сплатити до міського бюджету пайовий внесок на створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова у розмірі 532 806 грн 49 коп., в терміни: 80 тис. грн - по 22 грудня 2009 року (до початку (реконструкції, перепрофілювання); 143 341 грн 95 коп. - по 1 липня 2010 року; 309 464 грн 54 коп. - по 1 червня 2011 року. Зазначена сума визначена у попередньому розрахунку пайового внеску, розробленому завідувачем сектора управління економіки департаменту на підставі ухвали Львівської міської ради від 3 квітня 2008 року № 1697 «Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова», якою було затверджено Положення про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури (далі - Положення).

9 лютого 2010 року Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» були видані технічні умови на підключення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями і автостоянками (зі знесенням існуючих будівель та споруд), який проектується (підлягає реконструкції) до системи водопостачання та каналізації м. Львова.

1 жовтня 2005 року між ОСОБА_3, як забудовником та ОСОБА_5, як інвестором, було укладено інвестиційний договір, метою якого є будівництво забудовником багатоповерхового житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями і автостоянками, за адресою: АДРЕСА_1, за кошти інвестора на визначених договором умовах.

З розробленого ТОВ «Арніка» робочого проекту «Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими офісними приміщеннями та автостоянками по АДРЕСА_1 у м. Львові» вбачається, що будівництво каналізаційної мережі для багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями і автостоянками за цією адресою запроектовано поза межами земельної ділянки відповідача до існуючої каналізації на АДРЕСА_2 у м. Львові. Також проект будівництва такої каналізаційної мережі поза межами земельної ділянки відповідача відображено в погодженому зведеному плані ТОВ «Арніка».

15 січня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «САЛКОН-2012» (далі - ТОВ «САЛКОН-2012») та ОСОБА_5 було укладено договір підряду, за умовами якого виконавець зобов'язався власними силами і матеріалами виконати роботи по влаштуванню зовнішньої каналізації вказаного вище будинку. Договірна ціна становить 450 036 грн.

На виконання договору підряду від 15 січня 2013 року ТОВ «САЛКОН-2012» виконав роботи по будівництву зовнішньої мережі каналізації зазначеного вище будинку та виконані роботи здав замовнику.

З довідки від 21 жовтня 2013 року № 29, виданої ЛКП «Львівводоканал», вбачається, що мережі водопроводу та каналізації побудовані у відповідності до зазначеного проекту ТзОВ «Арніка», згідно технічних умов від 9 лютого 2010 року, виданих ОСОБА_3, здано в експлуатацію: згідно з актом від 17 жовтня 2013 року № 30 про приймання закінченого будівництва водопровідної та каналізаційної мережі житлового будинку АДРЕСА_1 м. Львові; виконано підключення (врізку) до мереж водопроводу та каналізаційної мережі, згідно акту № 29 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2013 року.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Львівській області від 12 квітня 2013 року, багатоповерхова житлова забудова з вбудованими офісними приміщеннями і автостоянками на АДРЕСА_1 у м. Львові, замовником якої є відповідач ОСОБА_3, прийнято в експлуатацію.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

У разі якщо кошторисна вартість будівництва інженерних мереж та/або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту, орган місцевого самоврядування приймає рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 214, 315 ЦПК України зазначене не врахував, не перевірив, чи передавались інженерні мережі зовнішньої каналізації будинку у комунальну власність; чи міською радою приймалось рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Крім того, у пункті 7 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначено про те, якщо за договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим Законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність з цим Законом. Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 вказаного Закону величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для приведення договору про пайову участь у відповідність з цим законом шляхом зміни (зменшення) розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту законодавцем поставлено у залежність від того, хто є платником відповідного внеску, а саме така підстава наявна виключно в разі, якщо платником виступає замовник будівництва.

За таких обставин, оскільки платником внеску виступає ОСОБА_3, який є замовником будівництва, то відповідно до зазначених положень законодавства наявні підстави для приведення договору про пайову участь у відповідність із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 214, 303, 315 ЦПК України зазначене не врахував, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню та зменшивши розмір пайового внеску, фактично, перейняв на себе повноваження органу місцевого самоврядування щодо здійснення перерахунку такого внеску.

Ураховуючи, що апеляційним судом не встановлено всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, його судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скаргі департаменту економічної політики Львівської міської ради та заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 4 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта