АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/5812/14-ц
Провадження № 22-ц/792/382/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

при секретарі - Кошельнику В.М.,

з участю: позивача - ОСОБА_1

та її представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

та його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи служба у справах дітей Хмельницької міської ради, служба у справах дітей Віньковецької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

25 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначила, що у вересні 2005 року вони з ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_5. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 листопада 2009 року даний шлюб було розірвано. Син залишився проживати разом з нею. З часу розлучення ОСОБА_3 взагалі не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, що є необхідним для нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним належного виховання та освіти. Натомість, син має важку вроджену ваду серця, в минулому переніс операцію, а тому потребує постійного стороннього та медичного догляду. Враховуючи вік та стан здоров'я дитини, йому необхідне повноцінне харчування, забезпечення належним одягом та взуттям, про що відповідач також не дбає. У зв'язку з ухиленням ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків, просила суд позбавити його батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Волкова О.М. Провадження № 22-ц/792/382/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 48, 52

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2014 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 Вирішено питання про судові витрати.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Рішення суду вважає таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що висновки суду про те, що він тривалий час не спілкується із сином, не цікавиться його здоров'ям, навчанням, матеріально не підтримує, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі не відповідають фактичним обставинам справи, а довідки з Хмельницької спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи № 1 від 10.02.2014 року, Хмельницького дошкільного навчального закладу № 5 «Соловейко» та мовного центру «Товмач» від 28.02.2014 року є неналежними та недостатніми доказами.

Неправильним є посилання суду на розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 28 лютого 2014 року по виконавчому листі від 27 грудня 2011 року, оскільки останній був відкликаний, у зв'язку із скасуванням рішення суду, на підставі якого його було видано.

Суд не врахував, що він сплатив частину заборгованості по аліментах у сумі 1100 грн.

Що стосується висновку органу опіки та піклування Віньковецької районної державної адміністрації від 24 вересня 2014 року, яким суд обґрунтовує рішення, то він зроблений на підставі його пояснень та пояснень позивачки, без врахування всіх обставин справи, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 СК України.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 подала заперечення на неї, у якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною та надуманою.

Зазначає, що в апеляційній скарзі викладені голослівні заяви ОСОБА_3, які нічим не підтверджуються. Натомість, обов'язок батьків щодо участі у вихованні та утриманні дитини виникає з її народженням, а не з судового рішення. Весь час після розлучення, тобто після 2009 року, вони з сином проживають за тією ж самою адресою, що і до розлучення. Однак, відповідач перестав спілкуватись із сином і лише після подачі нею зазначеного позову у 2014 році останній спромігся один раз зустрітись з дитиною. В період розгляду даного позову ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у його вихованні. Однак, вона ніколи не заперечувала і на даний час не заперечує проти зустрічей батька з дитиною. Натомість, сам відповідач цього не бажає. Вказане було підтверджено у судовому засіданні поясненнями свідків та даними довідок з дитячих навчальних закладів. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходив з інтересів дитини та обставин його виховання.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені. Пояснив, що, дійсно, після розлучення з позивачкою, з сином не спілкувався в силу ряду причин. Зокрема, окрім того, що він має роз'їзний характер роботи, тобто мало часу буває у в м. Хмельницькому, то, ще й в квартирі, в якій проживає позивачка, такої можливості не було. Що стосується надання матеріальної допомоги, то таку надавав постійно добровільно, зокрема, у 2013 році приблизно один раз на півроку, що в сукупності за рік склало близько 1000-1500 грн. За інші роки - 2010 р., 2011 р., 2012 р. розмір добровільно наданої допомоги та її періодичність не пам'ятає. Не заперечив, що кожного місяця допомоги не надавав. Причина цьому - часті відрядження. Після подання даного позову бачився з сином тричі: на день народження, на засіданні органу опіки та піклування та один раз у школі.

Позивачка у судовому засіданні апеляційного суду заперечила проти апеляційної скарги. Пояснила, що, дійсно, після подачі нею зазначеного позову відповідач тричі бачився з сином. Однак, всі зустрічі були влаштовані про людське око, а не з наміром налагодити стосунки з дитиною. Натомість, відвідавши школу, відповідач, спілкувався не з сином, а з його класним керівником та психологом. Заперечила надання ОСОБА_3 після розлучення будь-якої добровільної матеріальної допомоги на утримання сина.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо дитини. Вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст.ст. 152, 155 СК України права дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, а ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року, № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» у п. 16 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У пункті 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 роз'яснено, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для справи.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2005 року, та в період шлюбного життя у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

23 листопада 2009 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду, а 14 серпня 2014 року позивачка уклала шлюб із ОСОБА_9, взявши прізвище чоловіка.

Після розірвання шлюбу між сторонами, їхній неповнолітній син ОСОБА_5 залишився проживати із матір'ю, тобто позивачкою, у квартирі АДРЕСА_1, де під час шлюбу з позивачкою також мешкав і відповідач.

Умови проживання дитини за даною адресою є належними. Зокрема, ОСОБА_5 виділено окрему кімнату, де є місце для відпочинку та приготування уроків, він забезпечений шкільним приладдям та продуктами харчування. Вказане підтверджується даними акту обстеження житлово-побутових умов неповнолітньої дитини від 8 вересня 2014 року, яке було проведено комісією відділу опіки та піклування та відділу у справах дітей Хмельницької міської ради за заявою позивачки. Відповідно до цього ж акту, зі слів матері, батько дитини не займається вихованням, навчанням та утриманням дитини (а.с. 90).

За час перебування дитини у дошкільному закладі, зокрема з 1 вересня 2009 року по 29 квітня 2013 року, батько дитини ОСОБА_3 не приділяв уваги вихованню дитини, не брав участі у батьківських зборах, у громадському житті групи, та взагалі не з'являвся у закладі. Вказане підтверджується даними довідки Хмельницького дошкільного навчального закладу № 5 «Соловейко» від 20 лютого 2014 року (а.с. 15).

У школі, де на даний час навчається син, відповідач не з'являвся, участь у його вихованні не приймає, на шкільні та класні збори не приходить, зв'язок із учителем не підтримує. Зазначене підтверджується даними довідки Хмельницької спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня № 1 від 10 лютого 2014 року (а.с. 13).

Із довідки мовного центру «Товмач» м. Хмельницький від 28 лютого 2014 року вбачається, що ОСОБА_5, дійсно, навчається у мовному центрі із 9 жовтня 2012 року, оплату за навчання проводить мати ОСОБА_1, а батько ОСОБА_3 за весь період навчання дитини у центрі не з'являвся та не проводив оплати за навчання (а.с. 16).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Віньковецької районної державної адміністрації від 24 вересня 2014 року, на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини від 5 серпня 2014 року та 22 вересня 2014 року було заслухано батьків дитини, проаналізовано відомості одержані у результаті бесіди з батьками, з'ясовано, що батько не відвідує дитину, не цікавиться її життям та здоров'ям, ухиляється від сплати аліментів, тому в інтересах дитини орган опіки та піклування не заперечує щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 (а.с. 92).

Отже, встановлено, що відповідач не виконує своїх обов'язків перед сином: не спілкується із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклується про нього (з 2009 року бачився із сином декілька разів), не дбає про його фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує дитину, яка є інвалідом дитинства, необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, ураховуючи хворобливий стан здоров'я дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не створює умов для отримання нею освіти й не сплачує вартість навчання у мовному центрі.

Обставини про ухилення відповідача протягом п'яти років від виконання свого обов'язку по вихованню дитини підтверджені належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку. Натомість, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року встановлено, що позивачка жодним чином не чинила перешкод відповідачу щодо його участі у вихованні сина та вільному спілкуванні з ним.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про свідоме нехтування батьком своїми обов'язками, його винну поведінку та наявність правових підстав для застосування до нього крайнього заходу впливу і обґрунтовано задовольнив заявлені вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідки Хмельницької спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи № 1 від 10.02.2014 року, Хмельницького дошкільного навчального закладу № 5 «Соловейко» та мовного центру «Товмач» від 28.02.2014 року, які містять інформацію про те, що він не брав участі у батьківських зборах та особисто не здійснював оплату за навчання сина, є неналежними доказами, не ґрунтуються на вимогах закону.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Враховуючи, що вищевказані довідки містять таку інформацію, зокрема, підтверджують ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, вони були правильно взяті судом до уваги.

Натомість, доказів про вихованням сина відповідачем поза навчальними закладами, про оплату ним навчання, тощо, суду надано не було.

Що стосується достатності доказів, то рішення суду мотивоване не лише зазначеними довідками, а й сукупністю інших належних та допустимих доказів, зокрема, висновком органу опіки та піклування, рішенням суду від 17.11.2014 року, поясненнями сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно та необґрунтовано прийшов до висновку про несплату ним аліментів з 30 червня 2011 року не ґрунтуються на матеріалах справи. Зокрема, незалежно від скасування заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.12.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього дитини, рішенням цього ж суду від 20.11.2014 року аліменти стягнуті з 30.06.2011 року (а.с. 125).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Вищевказаним рішенням, яке набрало законної сили 02.12.2014 року, об'єктивно встановлено, що ОСОБА_3 матеріальну допомогу на утримання сина не надає, маючи таку можливість, оскільки працює в ТОВ «Сервіс Холдинг». А тому, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів з дня подачі позову, тобто з 30.06.2011 року.

Що стосується перерахунку відповідачем позивачці коштів 22.10.2014 року, 31.10.2014 року та 21.11.2014 року, то такі, дійсно, мають місце, але після подачі останньою позову до суду про позбавлення батьківських прав (25.03.2014 року). Разом з тим, незалежно від дати ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, доказів про добровільне надання відповідачем позивачці допомоги на утримання дитини суду надано не було.

Твердження апелянта про те, що висновок органу опіки та піклування Віньковецької районної державної адміністрації від 24 вересня 2014 року є недостатньо обґрунтованим, а тому не повинен був братись судом до уваги, не ґрунтується на встановлених судом обставинах справи та суперечить їм. Зокрема, доказів, які б доводили протилежне, ніж те, що встановлено зазначеним рішенням, суду надано не було. Окрім того, даний висновок в установленому законом порядку відповідачем не оскаржувався, він є чинним, а отже суд зобов'язаний був дати йому оцінку у сукупності з іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Судом першої інстанції дотримані вимоги процесуального закону, всебічно, повно і об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка, тому підстав для скасування його рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявленого позову не вбачається.

Разом з тим, відповідачу було роз'яснено, що він має право на звернення до суду з заявою про надання йому права на побачення з дитиною, а також на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова