РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №1519/5603/2012

№ пр. 2/521/1009/15

19 травня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Борисової Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2012 року позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. Остаточно уточнивши свої позовні вимоги, позивач остаточно просила суд ухвалити рішення, яким поділити майно наступним чином: в порядку поділу спільного сумісного майна виділити у власність відповідачу автомобіль ВАЗ 2101, 1974 року виготовлення, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, та будівельні матеріали, розташовані на земельній ділянці 149 площею 0,1078 га у СТ «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського району м. Севастополя АР Крим; визнати за позивачем право особистої приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Біляївський район, Августівська сільська рада, с. Протопопівка, СТ «Міжлимання», вул. Абрикосова, 219, площею 0,06 га; в порядку поділу спільного сумісного майна виділити позивачу та визнати за нею право власності на металевий вагончик розміром 4,6 м х 2,4 м, розташований на земельної ділянці за адресою: Одеська область, Біляївський район, Августівська сільська рада, с. Протопопівка, СТ «Міжлимання», вул. Абрикосова, 215; на металевий гараж № 54 розміром 4 м х 6 м, розташований за адресою: м. Одеса, пл. Михайлівська, двір будинку № 12/14. Позивач просила також стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію різниці вартості частини спільного майна подружжя в сумі 91 788,09 грн. та покласти на відповідача судові витрати, у тому числі витрати на проведення судових експертиз в сумі 2796 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. Спірне майно було придбане та набуте на праві спільної сумісної власності за час зареєстрованого з відповідачем шлюбу, у звязку з чим має бути поділено між сторонами з врахуванням рівності часток подружжя, встановленої ст.70 СК України, та з виплатою компенсації різниці їх вартості. Що стосується вимоги про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку, позивач зазначила, що остання була набута нею внаслідок приватизації, а тому поділу не підлягає.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. В останнє судове засідання представник відповідача не зявився, будучи належним чином повідомленою.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково зважаючи на такі обставини.

05.08.2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Міськім відділом РАГС Одеського обласного управління юстиції, актовий запис за № 658.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.02.2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Рішення суду набрало чинності 24.02.2012 року.

Сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства і не дійшли згоди щодо варіантів поділу спільно нажитого майна.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами придбане та набуте наступне майно:

автомобіль ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу від 22.04.2003 року, зареєстрований в органах ДАІ на ім'я ОСОБА_2);

земельна ділянка № 149 площею 0,1078 га у СТ «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського району м. Севастополя АР Крим, на якій розташовано об'єкт незавершеного будівництва (Державний акт на право власності на землю серії НП № 538479, виданий на ім'я ОСОБА_2 08.12.2006 року);

земельна ділянка площею 0,06 га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, Августівська сільська рада, с. Протопопівка, СТ «Міжлимання», вул. Абрикосова, 219, площею 0,06 га (Державний акт на право власності на землю серії ЯЛ № 295551, виданий на ім'я ОСОБА_1 30.06.2011 року);

двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 (04.09.2001 року на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво № 514/01 про право власності, 26.11.2001 року було зареєстровано право власності на вказану квартиру в ОМБТІ та РОН);

металевий вагончик, розміром 4,6 м х 2,4 м (у середині підлога дерев'яна, стіни і стеля оббиті ДВП), розташований на земельній ділянці за адресою: Одеська область, Біляївський район, Августівська сільська рада, с. Протопопівка, СТ «Міжлимання», вул. Абрикосова, 215;

металевий гараж № 54 розміром 4 м х 6 м, розташований за адресою: м. Одеса, пл. Михайлівська, двір будинку № 12/14.

Суд наголошує на тому, що зазначена вище квартира за адресою: АДРЕСА_1 фактично поділена між сторонами, оскільки відповідач, на якого було оформлено право власності на вказану нерухомість, на підставі договору від 27.02.2002 року подарував 1/2 частину цієї квартири позивачу, а кам'яний гараж, розташований у дворі будинку № 2 по вул. Другій Бастіонній у м. Севастополі АР Крим, набутий відповідачем до реєстрації шлюбу із позивачем. Крім того, не входить до складу спільного сумісного майна земельна ділянка № 149 площею 0,1078 га у СТ «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського району м. Севастополя АР Крим, оскільки право власності на зазначену земельну ділянку було набуто відповідачем безоплатно на підставі рішення органу місцевого самоврядування та згідно з чинною на той час редакцією статей 57, 61 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_2 Спір щодо зазначених об'єктів нерухомості між сторонами відсутній.

Що стосується правового режиму земельної ділянка площею 0,06 га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, Августівська сільська рада, с. Протопопівка, СТ «Міжлимання», вул. Абрикосова, 219, площею 0,06 га, суд доходить наступних висновків.

Рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 742-А/Р-ХХХХІІІ-V щодо надання у власність ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки прийнято 24.06.2010 року. Проведення встановлення в натурі меж земельної ділянки було здійснено 14.07.2010 року. Разом із тим, державний акт на право власності на землю серії ЯЛ № 295551, виданий 30.06.2011 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України в редакції, чинній на момент надання земельної ділянки, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України у відповідній редакції право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Таким чином, для виникнення права власності на земельну ділянку у разі передачі її у власність із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування необхідний наступний юридичний склад: звернення громадянина до компетентного органу, прийняття рішення про передачу її у власність громадянина, встановлення меж земельної ділянки в натурі, оформлення державного акту та його реєстрація. Тільки за наявності усіх зазначених юридичних фактів у особи виникає право власності на земельну ділянку.

Законом України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 року було внесено зміни до ст. 61 СК України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, а саме передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Зазначені зміни набули чинності 08.02.2011 року.

Таким чином, на момент виникнення права власності на вищезазначену земельну ділянку (30.06.2011 року) діяла зазначена редакція ст. 61 СК України, у звязку з чим зазначена земельна ділянка є обєктом права спільної сумісної власності. Отже, позовні вимоги про визнання за позивачем права особистої приватної власності на цю земельну ділянку є безпідставними та не можуть бути задоволені.

Що стосується позовних вимог про виділення в порядку поділу спільного сумісного майна у власність відповідачу автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року виготовлення, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, суд дійшов висновку про часткове задоволення зазначених вимог, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У разі наявності в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 ЦК України, зважаючи на те, що неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки сторін у праві власності на автомобіль по ? за кожним виходячи із засад рівності часток (ч. 1 ст. 70 СК України).

Стосовно позовних вимог про виділення у власність відповідачу будівельних матеріалів, розташованих на земельній ділянці 149 площею 0,1078 га у СТ «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського району м. Севастополя АР Крим, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з висновком № ВСС-05 судової будівельно-технічної експертизи від 29.04.2013 року, ринкова вартість будівельних матеріалів, затрачених на незавершений будівництвом обєкт, а також вартість будівельних робіт по зведенню незавершеного будівництвом об'єкту, розташованого на зазначеній земельній ділянці з урахуванням округлення та без урахуванням ПДВ 20% становить 156181,40 грн.

Надаючи оцінку зазначеному висновку експерта, суд звертає увагу, що експертиза була проведена по матеріалам справи без огляду обєкта незавершеного будівництва. При цьому згідно з дослідницькою частиною експертизи вартість будівельних матеріалів приймається з урахуванням технічної характеристики відповідного конструктивного елемента, типу конструктивного елемента та виходячи з усередненої вартості матеріалів, прийнятої Держбудом (а.с. 165). Разом із тим, у матеріалах справи відсутня проектно-кошторисна документація на зведення зазначеного обєкта, а наявні в матеріалах справи фото незакінченого будівництва не дозволяють ідентифікувати цей обєкт, його місце розташування, а також визначити достеменно види та обсяг затрачених матеріалів. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України ані позивач, ані її представник не навели належних і допустимих доказів на підтвердження спільного придбання подружжям, будівельних матеріалів, назви матеріалу (об'єм, кількість, вагу), його вартості, коли та ким придбано, зокрема, відповідних чеків, квитанцій та накладних тощо. Наданий позивачем зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва не містить дати його виготовлення та підписів уповноважених осіб.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 212 ЦПК України, суд не бере до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи та у звязку з недоведеністю зазначених позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Стосовно позовних вимог виділення позивачу в порядку поділу спільного сумісного майна та визнання за нею права власності на металевий вагончик розміром 4,6 м х 2,4 м, розташований на земельної ділянці за адресою: Одеська область, Біляївський район, Августівська сільська рада, с. Протопопівка, СТ «Міжлимання», вул. Абрикосова, 215, суд дійшов таких висновків.

Щодо визначення правового режиму зазначеного майна між сторонами існує спір. Так, згідно з наданою до суду представником відповідача копією розписки, зазначений металевий вагончик був подарований ОСОБА_2 подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 127). Зазначення у розписці того, що кіоск був подарований за надану дарувальникам послугу не спростовує правову природу укладеного договору як договору дарування. Адже договором не встановлено обовязку обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характер. Вчинення ж будь-яких дій такого характеру до укладення договору на власний розсуд та за своїм бажанням відповідачем не дає підстави визнавати укладений договір договором обміну.

Таким чином, суд вважає, що враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України зазначений металевий вагончик не входить до складу спільно нажитого подружжям майна як такий, що був набутий відповідачем за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Стосовно позовних вимог виділення позивачу в порядку поділу спільного сумісного майна та визнання за нею права власності на металевий гараж № 54 розміром 4 м х 6 м, розташований за адресою: м. Одеса, пл. Михайлівська, двір будинку № 12/14, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині зважаючи на те, що позивач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження придбання зазначеного майна та його існування, наявні в матеріалах справи фото не дозволяють ідентифікувати цей обєкт.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації різниці вартості частини спільного майна подружжя, то зазначені вимоги не можуть бути задоволені з огляду на заявлений позивачем спосіб поділу спільного майна та визначений судом правовий режим спірного майна. При цьому суд відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, згідно з п. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду даної справи позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 214,6 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.04.2012 року , позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача 33 грн. сплаченого нею судового збору з урахуванням принципу пропорційності, а також стягнути з позивача в дохід держави суму відстроченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 70, 71 СК України, ст. ст. 331, 365 ЦК України, ст. ст. 116. 125, 126 ЗК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в автомобілі ВАЗ 2101, 1974 року виготовлення, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 по ? частки кожному з подружжя.

Залишити автомобіль ВАЗ 2101, 1974 року виготовлення, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 в спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 33 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3004 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева