У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.О., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі частини житлового будинку,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого

2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 6 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про виділення в натурі частини житлового будинку.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона та

ОСОБА_4 згідно з договором дарування садиби, посвідченим 5 червня

2004 року державним нотаріусом, отримали в дарунок від батька

ОСОБА_6 садибу в рівних частках кожна, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в по АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,65 га, яка знаходиться за вказаною адресою. Право власності зареєстровано ними у ДКП «Бердичівське МБТІ» у Книзі 24, номер запису 2147, реєстраційний номер 2719213. Загальна площа житлового будинку становить 90,0 кв. м. Між співвласниками житлового будинку виник спір з приводу користування будинком, так як будинок є у їхній спільній частковій власності без виділення часток в натурі, а тому це перешкоджає в повній мірі здійснювати своє право власності. Тому позивач просив провести поділ в натурі житлового будинку та господарських будівель.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено. Поділено домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, проведено за другим варіантом, визначеним висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10 січня 2014 року № 506/01.14. Виділено позивачу ОСОБА_3 50/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1, а саме: коридор, позначений на плані 1-1, загальною площею 8,4 кв. м, вартістю 5 463 грн; кухню, позначену на плані 1-2, загальною площею 13,7 кв. м, вартістю 8 909 грн; жилу кімнату, позначену на плані 1-3, загальною площею 16,4 кв. м, вартістю 10 665 грн; кладову, позначену на плані 1-4, загальною площею 8,2 кв. м, вартістю 5 332 грн; погріб, позначений на плані «Г», загальною площею 7,0 кв. м, вартістю

1 800 грн; сарай, позначений на плані 1/2 «В», загальною площею

20,0 кв. м, вартістю 3 815 грн. Загальна вартість виділеного майна становить 35 984 грн. Виділено відповідачу ОСОБА_4 50/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1, а саме: жилу кімнату, позначену на плані 1-5, загальною площею 18,5 кв. м, вартістю 12 031 грн; жилу кімнату, позначену на плані 1-6, загальною площею 18,9 кв. м, вартістю 12 290 грн; літню кухню, позначену на плані «Б», загальною площею 16,2 кв. м, вартістю

7 880 грн; сарай, позначений на плані 1/2 «В», загальною площею

20,0 кв. м, вартістю 3 815 грн. Загальна вартість виділеного майна становить 36 016 грн. Зобов'язано ОСОБА_3 закрити дверний пройом з коридора, позначену 1-1, в кімнату, позначену 1-6. Зобов'язано ОСОБА_4 на виконання вимог Державних будівельних норм: до кімнати, позначеної 1-6, провести прибудову, що складається з тамбура та обладнати дверним пройомом з наступним встановленням дверного блоку для забезпечення окремого входу в ізольовану частину будинку; частину кімнати, позначену

1-6, переобладнати під кухню-нішу відповідно до п. 2.26 ДБН В.2.2-15-2005 (в однокімнатних квартирах замість кухонь допускається передбачити кухні-ніші, за умови їх обладнання електроплитами та влаштування в них примусової вентиляції). Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію в сумі 16 грн за відступ від ідеальних часток. Вирішено питання про поділ судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 6 серпня

2014 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 6 серпня 2014 року та ухвалити нове рішення, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що поділ спірного нерухомого майна в натурі можливий, при цьому провівши поділ за другим варіантом, запропонованим експертом, врахувавши, що цей варіант найбільш відповідає розміру належних сторонам ідеальних часток домоволодіння та передбачає найменшу грошову компенсацію.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна, оскільки останні зроблені із неповним з'ясуванням обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 5 червня 2004 року згідно з договором дарування садиби серії ВВЕ № 19916Э ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях кожній садибу, що знаходиться в АДРЕСА_1, до складу якої входить: земельна ділянка площею 0,65 га, житловий будинок та господарські будівлі.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 червня 2004 року серії СВА № 592353, виданим ДКП «Бердичівське МБТІ», позивачка зареєструвала право власності на 1/2 частки вказаного житлового будинку.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 25 червня 2013 року № Н-36-06/13, виданого підприємством «Автолюбитель», вартість будинку становить 38 340 грн.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від

10 січня 2014 року № 506/01.14 експертом запропоновано п'ять варіантів поділу вищевказаного домоволодіння відповідно до належних сторонам часток у праві власності на домоволодіння.

Суд, вирішуючи питання про поділ домоволодіння за другим варіантом експертизи, відповідно до якого сторонам виділяються по 50/100 ідеальних часток домоволодіння, а саме: ОСОБА_3 виділено: коридор, позначений на плані 1-1, загальною площею 8,4 кв. м, вартістю 5 463 грн; кухню, позначену на плані 1-2, загальною площею 13,7 кв. м, вартістю 8 909 грн; жилу кімнату, позначену на плані 1-3, загальною площею 16,4 кв. м, вартістю 10 665 грн; кладову, позначену на плані 1-4, загальною площею 8,2 кв. м, вартістю 5 332 грн; погріб, позначений на плані «Г», загальною площею

7,0 кв. м, вартістю 1 800 грн; сарай, позначений на плані 1/2 «В», загальною площею 20,0 кв. м, вартістю 3 815 грн, загальна вартість виділеного майна становить 35 984 грн. ОСОБА_4 виділено: жилу кімнату, позначену на плані 1-5, загальною площею 18,5 кв. м, вартістю 12 031 грн; жилу кімнату, позначену на плані 1-6, загальною площею 18,9 кв. м, вартістю 12 290 грн; літню кухню, позначену на плані «Б», загальною площею 16,2 кв. м, вартістю 7 880 грн; сарай, позначений на плані 1/2 «В», загальною площею 20,0 кв. м, вартістю 3 815 грн, загальна вартість виділеного майна становить 36 016 грн, виходив із того, що цей варіант найбільш відповідає розміру належних сторонам ідеальних часток домоволодіння та передбачає найменшу грошову компенсацію.

Однак з матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 6 жовтня 2003 року № 1652429 загальна площа погреба становить 13,6 кв. м (а. с. 131).

Крім того, судами встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 90,0 кв. м, що підтверджується журналом внутрішніх обмірів і розрахунків площ приміщення, згідно з яким коридор 1-1 має загальну площу 8,4 кв. м, кухня 1-2 - 13,7 кв. м, жила кімната 1-3 - 16,4 кв. м, кладова 1-4 - 8,2 кв. м, жила кімната 1-5 - 18,5 кв. м, жила кімната 1-6 - 18,9 кв. м,

коридор І - 5,9 кв. м (а. с. 10).

Згідно з другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи при поділі будинку позивачу відійшло 46,7 кв. м, а

відповідачу - 37,4 кв. м, що в загалом становить 84,1 кв. м.

Таким чином, при встановлення варіантів поділу експертом не було взято до уваги веранду площею 5,9 кв. м, що суперечить п. п. 6.4, 9 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (із змінами та доповненнями) (далі - Інструкція).

Так, згідно з п. п. 6.4, 9 Інструкції площа забудови будинку визначається як площа горизонтального перерізу по зовнішньому обводу будинку на рівні цоколя, включаючи виступні частини. Площа під будинком, розташованим на стовпах, а також проїзди під будинком включаються до площі забудови.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому статтею 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 143 ЦПК України визначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Крім того, за змістом ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими

ст. 212 ЦПК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від

30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об'єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.

З огляду на наявні суперечності висновку експертизи суди дійшли передчасного висновку про визначення саме другого варіанту поділу спірного домоволодіння в натурі, вказавши, що другий варіант поділу має найменші відхилення від ідеальних часток.

Покладаючи другий варіант експертного висновку в основу рішень, суди зазначених вище норм законодавства не врахували, під час перевірки й оцінки експертного висновку не з'ясували його відповідності фактичним даним та матеріалам справи, доводи та заперечення ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків судової будівельно-технічної експертизи дійсним обставинам справи не спростували.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не надав належної оцінки доказам у справі, не усунув суперечностей судової будівельно-технічної експертизи відповідно до матеріалів справи.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, всупереч вимогам ст. 303 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не перевірив законність ухваленого рішення та не усунув у межах своїх повноважень допущених судом першої інстанції недоліків.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого

2014 року та ухвала апеляційного суду Житомирської області від 6 серпня 2014 року підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від

25 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від

6 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко