Ухвала

іменем україни

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 15 жовтня 1999 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 грудня 2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька ОСОБА_5, яка після розлучення залишилась проживати з відповідачем. Після припинення спільного проживання з ОСОБА_4, він просив її дати йому можливість брати участь у вихованні доньки, бачитися з нею та вільно спілкуватися, проте відповідач перешкоджала йому в цьому, у зв'язку з чим він звернувся до служби у справах дітей Чернівецької міської ради із заявою про встановлення днів побачень з дитиною. Висновком служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 14 лютого 2013 року та рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26 лютого 2013 року № 102/3 визначено його участь у вихованні дитини та встановлено термін для спілкування з донькою ОСОБА_5 - перша та третя субота місяця з 14-00 години до 18-00 години в присутності матері. Посилаючись на те, що відповідач продовжує чинити йому перешкоди у спілкування з дитиною, позивач просив суд усунути йому перешкоди щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою та визначити способи участі у вихованні дитини, що зазначені у позові.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2014 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою ОСОБА_5 Визначено участь ОСОБА_3 у вихованні ОСОБА_5, а саме: встановлено термін його спілкування з донькою ОСОБА_5, крім визначених за рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26 лютого 2013 року № 102/3, друга та четверта субота місяця з 14 до 18 години; в день народження 07 грудня, на новий рік 01 січня, у дні релігійних свят - Різдво Христове, Великдень, Трійця - з 13 до 17 години У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2014 року в частині визначення участі ОСОБА_3 у вихованні дочки ОСОБА_5 змінено. Визначено участь ОСОБА_3 у вихованні дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною першої та третьої суботи місяця з 14 до 18 години, перший та третій вівторок місяця, другий та четвертий четвер місяця з 15 до 18 години, а також щорічно в день народження дитини 07 грудня, на новий рік 01 січня, у дні релігійних свят - Різдво Христове, Великдень, Трійця - з 14 до 17 години за місцем проживання позивача за відсутності матері з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів з поверненням дитини після побачень до місця проживання матері. Дозволено ОСОБА_3 самостійно організовувати та проводити на території України оздоровлення дочки ОСОБА_5 двічі на рік у період шкільних канікул, але не більше 12 днів кожного разу. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 1999 року, мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 02 жовтня 2012 року серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23 січня 2013 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (а. с. 9-11).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26 лютого 2013 року № 102/3, з урахуванням висновку служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 14 лютого 2013 року, визначено участь у вихованні дитини і встановлено порядок побачення ОСОБА_3 з малолітньою донькою ОСОБА_5 - перша та третя субота місяця з 14 до 18 години в присутності матері дитини (а. с. 12, 13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не виконує рішення органу опіки та піклування про встановлення побачень з дитиною та чинить перешкоди ОСОБА_3 у його праві на виховання та спілкування з донькою. Встановлений органом опіки та піклування порядок зустрічей позивача з дитиною є недостатнім для їх спілкування та порушує його права, як батька. Крім того, суд зазначив, що зустрічі позивача з донькою тільки в присутності матері є в даний час найбільш прийнятним і достатнім, враховуючи вік дитини, її фізичний та психологічний розвиток, негативне відношення до нього як до батька, а також те, що дитина звикла тільки до спілкування зі своєю матір'ю та її батьками.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення способу й порядку спілкування батька з дитиною та ухвалюючи нове рішення в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що встановлений судом першої інстанції порядок спілкування батька з дитиною є недостатнім для спілкування та порушує права позивача як батька, які є рівними з правами матері. При цьому апеляційний суд дійшов висновку про визначення способу спілкування батька з дитиною без присутності матері, оскільки між батьками ОСОБА_5 склалися неприязні стосунки, що негативно впливає на психологічний стан дитини.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 157 СК України батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За положеннями ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоров'я одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Крім того, згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визначивши належним чином способи участі ОСОБА_3 у вихованні ОСОБА_5, з урахуванням якнайкращих інтересів малолітньої дитини. При цьому суд правильно виходив з того, що між батьками ОСОБА_5 виникли неприязні стосунки та, що їх спільне спілкування з дитиною може зашкодити інтересам дитини.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик