УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, до акціонерного комерційного банку «Форум», третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про зняття арешту з квартири та за зустрічним позовом акціонерного комерційного банку «Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційними скаргами ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, та акціонерного комерційного банку «Форум» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 06 червня 2008 року між акціонерним комерційним банкам «Форум» (далі - АКБ «Форум»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 39 480 дол. CШA зі сплатою 13 % річних строком до 05 червня 2033 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, на підставі якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. 06 червня 2008 року ОСОБА_6 уклав договір добровільного особистого страхування з товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (далі - ТДВ «СК «Провіта»), вигодонабувачем за яким було АКБ «Форум». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Спадкоємцями після померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які отримали свідоцтва про право на спадщину, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, на 1/2 її частини кожна. Позивач зазначала про те, що банк не звертався до спадкоємців із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1, тому просила зняти арешт з квартири АДРЕСА_1.

ПАТ «Банк Форум» звернулось до суду з зустрічним позовом та просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмета іпотеки, на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В обґрунтування позову банк зазначав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після померлого ОСОБА_6 та отримали свідоцтва про право на спадщину, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, на 1/2 її частини кожна. Оскільки заборгованість за кредитним договором сплачена не в повному обсязі, а виконання зобов'язань забезпечено іпотекою та станом на 21 жовтня 2013 року заборгованість складає 14 652,23 дол. США, банк просив задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2014 року в позові ОСОБА_4 та в зустрічному позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 30 квітня 2014 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2014 року змінено в частині підстав відмови в зустрічному позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, просить скасувати вказані рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині відмови в позові ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі акціонерний комерційний банк «Форум» просить скасувати вказані рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині відмови в зустрічному позові та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в позові ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що позивачем не доведено відсутність заборгованості за кредитним договором, тому відсутні підстави для зняття заборони з квартири.

Відмовляючи в зустрічному позові, суд першої інстанції виходив із того, що розмір заборгованості за кредитним договором неспівмірний з вартістю іпотечного майна.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині підстав відмови в зустрічному позові, апеляційний суд дійшов висновку про те, що для спадкоємців боржника законом, а саме: ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, встановлено спеціальний порядок виконання вимог кредитора, тому вимозі про звернення стягнення на предмет іпотеки має передувати вимога про стягнення заборгованості за основним зобов'язанням.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки суди дійшли їх при неповному з'ясуванні обставин справи.

Судами встановлено, що 06 червня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 39 480 дол. CШA зі сплатою 13 % річних строком до 05 червня 2033 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «Форум» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, на підставі якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

06 червня 2008 року ОСОБА_6 уклав договір добровільного особистого страхування з ТДВ «СК «Провіта», вигодонабувачем за яким було АКБ «Форум».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Апеляційним судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором станом на жовтень 2008 року склала 39 085,20 дол. США.

ТДВ «СК «Провіта» здійснило ПАТ «Банк Форум» виплату страхового відшкодування в розмірі 191 635 грн 92 коп. частинами: 18 лютого 2009 року - 20 000 грн, 18 березня 2009 року - 20 000 грн, 02 квітня 2009 року - 50 000 грн, 0 червня 2009 року - 50 000 грн, 21 липня 2009 року - 51 635 грн 92 коп.

Спадкоємцями після померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які 17 липня 2009 року отримали свідоцтва про право на спадщину, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, на 1/2 її частини кожна.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 32 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

В п. 36 вказаної постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині підстав у відмові в зустрічному позові, апеляційний суд виходив із того, що для спадкоємців боржника законом, а саме: ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, встановлено спеціальний порядок виконання вимог кредитора, тому дійшов висновку про те, що вимозі про звернення стягнення на предмет іпотеки має передувати вимога про стягнення заборгованості за основним зобов'язанням.

Проте, апеляційний суд дійшов такого висновку з порушенням норм процесуального та матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, право вибору способу захисту своїх прав та інтересів належить позивачу та суд повинен розглядати спір в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції в своєму рішенні, спростовуючи заперечення ОСОБА_3 щодо відмови в зустрічному позові про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав пропуску загального строку позовної давності, дійшов правильного висновку про те, що положення ст. 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до вимог, забезпечених іпотекою. Однак, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 заявляла клопотання щодо застосування загального трирічного строку позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Апеляційний суд такі висновки суду першої інстанції та заперечення ОСОБА_3 не перевірив.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Однак, суди не з'ясували з якого часу в банка виникло право на звернення з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, з урахуванням прийняття спадкоємцями спадщини 17 липня 2009 року, та не перевірили, чи порушено банком трирічний строк звернення до суду з такою вимогою.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов передчасного висновку і про відмову в позові ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про зняття арешту з квартири.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, та акціонерного комерційного банку «Форум» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 квітня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко