Справа № 308/9566/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2015 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійним окремих положень споживчого кредитного договору та відшкодування завданої моральної шкоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійним окремих положень споживчого кредитного договору та відшкодування завданої моральної шкоди.

ОСОБА_2 позовна заява підлягає залишенню без руху оскільки подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме в порушення вимог п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України не викладено обставини, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги щодо порушення його права як споживача та в чому саме полягає дане порушення (із зазначенням відповідних дат, характеру дій, спосіб порушення відповідачем прав позивача як споживача).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

ОСОБА_2 може застосовуватися, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом.

У випадку якщо позивач вважає, що порушенні його права, як споживача, тоді відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.96 р. заява по захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ЦПК України щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилось; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги з відповідними розрахунками і обґрунтуваннями, на докази, що підтверджують позов.

Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України ); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з п.5 ч. 3 ст 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Позивачем ставиться питання про визнання недійсним з 14.06.2013 р. п. 4 Кредитного договору між Позивачем та Відповідачем по справі, а саме в частині сплати 350 грн. штрафу за кожний наступний прострочений поспіль платіж, оскільки такий є більше 50 % від щомісячної суми зобовязання, як на підставу посилаючись на норми Цивільного кодексу України, посилаючись на неправомірність, несправедливість умов кредитного договору в частині права банка, невідповідність його нормам законодавства України, що підлягає уточненню. Крім того, слід вказати якими діями ПАТ «Альфа-Банк» порушені норми ст.18 Закону України « Про захисти прав споживачів» щодо позивача ОСОБА_1, як споживача банківських послуг, коли саме та в який спосіб; які саме умови договору призвели до дисбалансу інтересів сторін і в чому саме проявляється цей дисбаланс щодо позивача ОСОБА_1, як позичальника.

Окрім цього, в мотивувальній частині позовної заяви позивач посилається, як на підставу та обґрунтування своїх позовних вимог на рішення судів «про недійсність комісії» (рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2014 р.) та «про визнання недійсними третейського застереження, бо банк звернувся у власне створений Третейський суд м. Чернігів», натомість такі рішення до матеріалів позовної заяви долучені не були.

Також, згідно кредитного договору №500382266 від 14.06.2013 р. вбачається, що такий був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3, однак до суду звернулася позивачка як - ОСОБА_1, яка безпосередньо вказує, що таке є її «теперішнім прізвищем», натомість нічим не підтверджує (копія свідоцтво про одруження, зміну прізвища, копія паспорта позивача).

Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

При цьому необхідно проводити розмежування по-перше, сфери правовідносин, що регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» та сферою застосування інших нормативно-правових актів, що може мати місце за суб'єктом правовідносин, його намірами та відповідачем, який забезпечує виконання намірів споживача. По-друге, по предмету спору: якість послуги чи права і обов'язки сторін згідно з умовами договору про надання послуг з газопостачання.

В ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено суть термінів, що вживаються в ньому, зазначені способи захисту споживача, що дає можливість визначитись із сферою застосування зазначеного Закону, інших законів.

Статтею 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачені права споживачів, позивачу необхідно зазначити які його права споживача порушені і відповідно до допущеного відповідачем порушення обрати належний спосіб захисту прав у судовому порядку.

До матеріалів справи не надано документу, що посвідчує сплату судового збору. При цьому, позивач у позовній заяві посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Про те, з такими доводами позивача не можна погодитись, виходячи з наступного.

Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 та ст. 16 Закону N 1023-XII (в редакції Закону від 19 травня 2011 р. N 3390-VI), згідно з якою шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

17 вересня 2011 р. набув чинності ОСОБА_2 від 19 травня 2011 р. N 3390-VI Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції (далі - ОСОБА_2 N 3390-VI), яким установлено порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є нерухомим майном, а також шкоди, завданої внаслідок недоліків робіт і послуг, регулюється нормами ЦК (статті 1209 - 1211).

У Законі N 3390-VI надано визначення понять шкода (ст. 1) і дефектна продукція (ст. 5), чим усунуто раніше існуючу прогалину, оскільки ні ОСОБА_2 N 1023-XII, ні інші нормативні акти не містили тлумачення дефектної продукції і чим саме дефектна продукція відрізнялась від продукції неналежної якості.

Отже, відповідно до цього Закону шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за потерпілим - споживачем або користувачем, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції, і не залежить від того, чи перебував потерпілий із виробником (виконавцем, продавцем) у договірних відносинах. При цьому на потерпілого покладається обов'язок довести наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом у продукції та завданою шкодою.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто, єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору за завдану споживачу моральну шкоду положення п. 5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» є завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону. У випадку обрання підставою позовних вимог про стягнення моральної шкоди Закону України «Про захист прав споживачів» необхідно зазначити обставини з якими закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством (ст.4).

У випадку необґрунтування настання моральної шкоди від незаконних дій відповідача (позадоговірні відносини) необхідно їх оплатити судовим збором.

З урахуванням наведеного, виходячи з вказаних вимог, позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Згідно Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову до 5 розмірів мінімальної заробітної плати ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 243,60 грн..

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів Ужгородське УДКСУ Закарпатської області, МФО 812016 , , банк отримувача ГУДКСУ в Закарпатській області, р/р №0002 , код бюджетної класифікації 22030001, призначення платежу: судовий збір, код ЄДРПОУ 38015610 (суду, де розглядається справа).

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду з врахуванням вимог ст. 119 ЦПК України.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву (заяву, скаргу) подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача (заявника, скаржника) і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач (заявник, скаржник) відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України, позовна заява (заява, скарга) вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійним окремих положень споживчого кредитного договору та відшкодування завданої моральної шкоди - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви до 20 серпня 2015 року, але не більше пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4