АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Фролова І.В.
№ 22-ц/796/5452/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі:

головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко МаріяВасилівна, про визнання недійсним договору дарування 1/8 частини квартири,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., про визнання недійсним договору дарування 1/8 частини квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним укладений між нею та відповідачем 25 липня 2006 року договір дарування. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права. Суд першої інстанції не допитав свідків, безпідставно відмовив в задоволенні її клопотань про витребування доказів, а також у прийнятті уточненої позовної заяви.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладеного договір дарування 1/8 частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві власності 1/8 частину квартири АДРЕСА_1. На час укладання оспорюваного договору ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

В липні 2014 року ОСОБА_1 порушила перед судом питання про визнання недійсним вказаного договору, посилаючись на те, він був укладений без наміру настання правових наслідків. Вона не мала наміру передавати у власність ОСОБА_2 свою частку у квартирі та продовжує користуватися нею до цього часу. Договір дарування є фіктивним, оскільки укладався нею з відповідачем лише з метою реєстрації останнього в квартирі. При укладенні договору дарування нотаріусом не було роз'яснено його наслідки. Крім того, зазначила, що оспорюваний договір дарування порушує права інший співвласників, які не давали згоду на укладання договору. Предметом оспорюваного договору є частка, яка не була виділена в натурі.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до змісту вказаної статті фіктивним є правочин, що вчиняється без наміру створити юридичні наслідки, які складають зміст цього правочину. Ознака укладення правочину без наміру створити юридичні наслідки може бути притаманна діям однієї або обох сторін правочину. Однак фіктивним можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки.

Відповідно до змісту ст. 717 ЦК України правовими наслідками договору дарування є передача обдарованому права власності на майно, що є предметом такого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору від 25 липня 2006 року ОСОБА_2 13 вересня 2006 року зареєстрував за собою право власності на 1/8 частину квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 5).

До позовної заяви ОСОБА_1 було додано копію повідомлення ОСОБА_2 від 29 березня 2013 року про намір продати належну йому 1/8 частки квартири, що підтверджує вчинення відповідачем дій щодо майна, яке належить йому на праві спільної часткової власності (а. с. 7).

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що оспорюваний договір дарування був укладений сторонами без наміру створити юридичні наслідки. Посилання ОСОБА_1 на те, що договір дарування частини квартири був укладений лише з метою реєстрації відповідача в квартирі є безпідставними. Той факт, що ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі не може бути підставою для визнання недійсним оспорюваного договору.

Посилання ОСОБА_1, що подарована ОСОБА_2, частка в квартирі не була виділена в натурі, а також на відсутність згоди співвласників квартири на дарування нею своєї частки також не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Посилання апелянта на відмову суду у задоволенні клопотання про витребування документів у приватного нотаріуса не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з огляду на підстави та предмет позову. З цих же підстав колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що в ході розгляду справи судом не були допитані свідки.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді