Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, 30.03.2015 року між ФОП ОСОБА_3 та нею укладено Договір купівлі-продажу права вимоги № 0026-30/03/15. Оскільки ОСОБА_3 мав перед нею борг згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.09.2014 року, на підставі якого видано виконавчі листи від 27.10.2014 року, дане право вимоги перейшло до неї, а саме, вона набула право вимоги до ОСОБА_2 за Договором № 028745 від 03.03.2012 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Відповідно до умов даного договору ФОП ОСОБА_3 було постановлено транспортний засіб «Volkswagen Transporter», вартістю 11 750,00 грн. Даний автомобіль отримано відповідачем згідно Акту приймання-передачі № 028745 від 03.03.2012 року. Разом із транспортним засобом відповідачу було передано сертифікат відповідності, вантажну митну декларацію, про митну очистку, сплату всіх податків, довідку-рахунок та проходження перевірки в МРЕВ. В свою чергу відповідач зобов'язалася оплатити транспортний засіб у строк до 31.12.2014 року включно шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3, або сплатою готівкових коштів в касу підприємства. Однак, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 11 750,00 грн. 09.04.2015 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та обов'язок сплатити борг в розмірі 11 750,00 грн. Поте кошти сплачено не було. У зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача на її (позивача) користь суму основного боргу - 11 750,00 грн., інфляційні витрати - 8 342,50 грн., 3 % річних - 1 130,10 грн. та судовий збір.

В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача надіслав прохання щодо слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, оскільки в договорі купівлі-продажу відсутня інформація щодо самого предмету договору. Вважали, що позивач не набула права вимоги до відповідача. Факт придбання відповідачем автомобіля по договору, укладеного з ОСОБА_3, не заперечували.

В судове засідання третя особа не з'явився, представник надіслав прохання щодо слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав.

Вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В суді встановлено, що до суду звернулася ОСОБА_1, посилаючись на те, що 30.03.2015 року між нею та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу права вимоги № 0026-30/03/15 до ОСОБА_2 за Договором № 028745 від 03.03.2012 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Відповідно до умов даного договору ФОП ОСОБА_3 було поставлено транспортний засіб «Volkswagen Transporter», вартістю 11 750,00 грн. Даний автомобіль отримано відповідачем згідно Акту приймання-передачі № 028745 від 03.03.2012 року. Однак, коштів відповідач не сплатила.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу - 11 750,00 грн., інфляційні витрати - 8 342,50 грн., 3 % річних - 1 130,10 грн. та судовий збір.

Відповідно до 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно ст.ст. 510, 511 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

В суді встановлено, що 10.03.2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_1, було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги № 0026-30/03/15. В даному договорі йдеться мова про заміну кредитора у зобов'язанні, що випливає з Контракту, укладеного між Первісним Кредитором та Боржником, а також Договорами забезпечення (у разі їх наявності). Однак, даний договір не містить інформації - дати, номеру, прізвищ по договору, який передається новому кредитору. Наявна лише сума заборгованості - 11 750,00 грн. Посилання на Акт прийому-передачі права вимоги також судом не приймається до уваги, оскільки і з нього не можливо встановити факт переходу права пред'явлення вимоги від ФОП ОСОБА_3 на користь позивача, у зв'язку з відсутності інформації по договору, кредитору, боржнику.

В даному випадку позивач не надав жодного доказу на підтвердження переходу права вимоги від ФОП ОСОБА_3 до неї за зобов'язаннями ОСОБА_2 по договору купівлі-продажу транспортного засобу № 028745 від 03.03.2012 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Враховуючи викладене, та те, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 509, 510-512, 513, 514, 517, 626, 627, 628 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано

Суддя: