Справа №: 272/278/15-ц
Провадження № 2/272/237/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Палазюк В.М.

при секретарі - Поліщук Н.П.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника співвідповідача Гальчинської сільської ради ОСОБА_5

представника служби в справах дітей ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Гальчинської сільської ради про визнання недійсними договорів дарування частин житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась із позовом, в якому зазначає, 03.01.2007 року померла її мати ОСОБА_7. За життя ОСОБА_7 уклала договір дарування , згідно якого 2/3 частини житлового будинку по вул. Набережна , 47 в с. Гальчин Андрушівського району подарувала відповідачці . Оскільки відповідач на час укладення договору була неповнолітньою, від її імені його підписувала позивачка як законний представник, оскільки відповідачка є її дочкою.

29.10.1991 року був укладений договір дарування 1/3 частини житлового будинку за цією ж адресою, згідно якого позивач подарувала цю частину будинку відповідачу.

Дані договори просить визнати недійсними з підстав невідповідності вимогам закону, оскільки вони не містять істотних умов, в них відсутня адреса будинку, ціна договору, не дотримані вимоги щодо нотаріального посвідчення договору, напис на договорі не відповідає порядку вчинення нотаріальних дій, який діяв на той час. Крім того договір щодо 2/3 частин будинку не містить дати укладення, а договір щодо 1/3 частини будинку містить розбіжності в даті укладення (29.10.1991) та даті його посвідчення секретарем сільської ради (25.10.1991 ).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 (до зміни прізвища Кондратюк) та представник позивача позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві. При цьому позивач пояснила, що її мати ОСОБА_7 була власником 2/3 частин спірного будинку, а вона, успадкувавши 1/3 частину після смерті своєї баби, була власником 1/3 частини данного будинку. Ні від імені своєї неповнолітньої дочки, ні від свого імені договори дарування вона не підписувала.

Відповідач , яка надала підтвердження про зміну свого прізвища на ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала і пояснила , що на час укладення спірних договорів вона разом зі своє матір»ю, яка є позивачем по справі, жили в с. Гальчин, по вул. Набережна, 47. А потім переїхали на вул.. Фестивальна в с. Гальчин. В 2000 році відповідач народила дитину , після чого переїхала проживати на Набережну, 47, де проживає і на даний час. Тоді ж її баба віддала їй всі документи на хату і вона повідомляла матері про наявність договорів дарування.

Представник співвідповідача Гальчинської сільської ради в судовому засіданні підтвердила наявність договорів дарування, надавши їх копії, а для огляду в судовому засіданні другі екземпляри, що зберігаються в сільській раді та при вирішенні позову покладалась на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 зазначила, що позивач, звертаючись з даним позовом пропустила строк позовної давності, поважних причин пропуску строку не надала , а тому при винесенні рішення просила суд застосувати строк позовної давності .

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, подарувала неповнолітній ОСОБА_8 2/3 житлового будинку в с. Гальчин, що було оформлено договором дарування, який був посвідчений секретарем сільської ради ОСОБА_9 15.10.1991 року даний договір зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій під № 40 . В інтересах неповнолітньої дочки договір підписала ОСОБА_10 ( прізвище змінено на ОСОБА_1), яка також проживала ІНФОРМАЦІЯ_2. В договорі зазначено, що право власності дарителя підтверджується записами в погосподарській книзі Гальчинської сільської ради за №606. (а.с.113)

29 жовтня 1991 року секретарем сільської ради ОСОБА_9 посвідчено договір дарування згідно якого ОСОБА_10, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, подарувала своїй неповнолітній дочці ОСОБА_8 1/3 житлового будинку в с. Гальчин, Андрушівського району. Ця частина житлового будинку належала ОСОБА_10 згідно запису з погосподарської книги Гальчинської сільської ради, особовий рахунок 585 (а.с.114).

На час укладення вищезазначених договорів дарування діяли норми ЦК УРСР 1963 року.

Ст. 153 ЦК України в редакції 1963 року встановлено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 243 ЦК України 1963 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 244 ЦК України 1963 року, договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. У статті 227 ЦК УРСР 1963 року зазначалось, що недодержання вимоги щодо нотаріального посвідчення тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 3 Закону УРСР Про державний нотаріат від 25.12.1974 року, що діяв на час укладення спірного договору дарування, нотаріальні дії в державних нотаріальних конторах вчиняли державні нотаріуси . Вказаною статтею передбачалось, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР Про державний нотаріат та цим Законом, вчиняли виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій.

Стаття 14 цього Закону визначала перелік нотаріальних дій, які здійснюють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, а саме: відповідно до п. 2 на них покладено посвідчення угод (договорів, довіреностей та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном.

Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами селищних,сільських рад депутатів трудящих від 19.01.76 N 1/5 у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють нотаріальні дії: посвідчують угоди (договори, довіреності та ін.) Службові особи виконавчих комітетів посвідчують угоди, для яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму.

Оглянутим в судовому засіданні журналом реєстрації нотаріальних дій Гальчинської сільської ради підтверджується реєстрація нотаріальних дій: посвідчення договору дарування 15.10.1991 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за реєстровим №40 (а.с.92,93); посвідчення договору дарування 29.10.1991 року ОСОБА_10 за реєстровим №42 (а.с.95,96).

Викладене в повній мірі спростовує позицію позивача про відсутність нотаріального посвідчення спірних договорів .

Як видно із спірних договорів дарування, вони посвідчені секретарем сільської ради в с. Гальчин, з прикладенням печатки Гальчинської сільської ради, що очевидно вказує на місце вчинення та назву сільської ради, в якій вчинено нотаріальну дію, тому суд вважає, що відсутність в посвідчувальному написі назви сільської ради, секретарем якої посвідчені договори, не вказує на відсутність волевиявлення дарителя та не є підставою для визнання договорів недійсними.

Згідно ст.243 ЦК України 1963 року договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Як видно із договору дарування 2/3 частин будинку, позивач ОСОБА_10 від імені обдарованого підписала договір, що свідчить про прийняття предмету дарування. Крім того, на час укладення та після укладення обох спірних договорів, обдарована разом зі своєю матір»ю, якою підписані обидва договори, проживала у подарованому будинку, що суд розцінює, як передачу майна обдарованому. Проживання сторін на той час в спірному будинку підтверджується також і змістом самих договорів. Крім того, сторонами не заперечується, що відповідач володіє оригіналами договорів дарування, що також свідчить про передачу майна.

Твердження позивача, що підписи в спірних договорах їй не належать, не може бути взято до уваги, оскільки з даних підстав договори не оспорювались, і позов з даних підстав не заявлявся.

Свідки ОСОБА_11, яка є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_12, який був її зятем в судовому засіданні підтвердили , що їм відомо про дарування ОСОБА_7 частини належного їй будинку по вул. Набережна, 47 відповідачці, що такою була її воля. Крім того свідок ОСОБА_11 повідомила, що особисто від своєї сестри ОСОБА_1 знає, що та подарувала свою частку будинку по вул. Набережна, 47 відповідачці.

Як видно із копії заповіту від 21.03.1990 року ОСОБА_7 ще до вчинення договору дарування заповідала своє майно відповідачці, що суд також розцінює, як підтвердження її волевиявлення, щоб будинок перейшов у власніть відповідачки. Факт волевиявлення ОСОБА_7 щодо дарування 2/3 частин будинку відповідачці підтверджується також даними журналу реєстрації вчинених нотаріальних дій про сторони правочину, де зазначені паспортні дані ОСОБА_7

Хоч в договорах дарування не зазначена вулиця та номер будинку, що дарується, однак вказівка в договорах на с. Гальчин, записи в погосподарській книзі щодо належності будинку, характеризуючі дані будинку щодо його площі та інших даних, розташування на земельній ділянці, вказує на те, що сторони, укладаючи зазначені договори, чітко виразили своє волевиявлення щодо предмету договору, який вказано в цих договорах.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що договір дарування був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, договір є укладений, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та оформили його у встановленому законом порядку, що діяв на момент укладання договору.

Щодо заяви представника відповідача про застосування до спірних відносин позовної давності, то суд у її задоволенні відмовляє, оскільки позовна давність застосовується у разі обґрунтованості позовних вимог, а у випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що під час розгляду справи позивачка не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог тому в задовленні позовних вимог відмовляє за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя:ОСОБА_13