Справа № 199/3538/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

11 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2, про стягнення страхового відшкодування, пені за прострочення виплати страхового відшкодування, процентів за користування чужими грошовими коштами, витрат на відновлення порушеного права та визнання відповідача винуватим у порушенні грошового зобовязання,

В С Т А Н О В И В:

Згідно позову (з урахуванням заяв про зміну підстави та предмета позову а.с. 94-97, та про зміну предмету позову а.с. 118), 21 квітня 2014 року у с.м.т. Підгородне Дніпропетровського р-ну Дніпропетровської обл. на автотрасі «Знаменка-Луганськ-Ізварино» на 224 км сталося зіткнення автобуса, держномер 56469АН під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «FIAT BRAVO», держномер АЕ0716ВО, який зупинився, під керуванням власника автомобіля ОСОБА_1 Внаслідок зіткнення автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження, чим позивачці було завдано матеріальну шкоду. Постановою судді Павлоградського міськрайоного суду Дніпропетровської області водія ОСОБА_2 було визнано винуватим у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі відносно останнього в звязку зі спливом на момент розгляду справи строку, в період якого можливе накладення адміністративного стягнення, з підстав п.7. ч. 1 ст. 247 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була забезпечена діючим на момент ДТП страховим полісом АС/5389826, виданим ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Ліміт відповідальності за полісом за шкоду, завдану майну, становить 50000 грн. Згідно висновку № ZU250414 експертного авто-товарознавчого дослідження, вартість матеріальної шкоди завданої транспортного засобу позивачки становить на дату оцінки з урахуванням фізичного зносу 74008,45 грн. Крім цього, за актом виконаних робіт ФОП ОСОБА_3 позивачкою на евакуацію з місця ДТП пошкодженого транспортного засобу витрачено 400 грн. 22 квітня 2014 року та 30 квітня 2014 року директору Дніпропетровської філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» ОСОБА_4 була надана заява про страхове відшкодування, яка була залишена без задоволення. На дату звернення до суду відновлюваний ремонт пошкодженого автомобіля «FIAT BRAVO», держномер АЕ0716ВО не провадився у звязку з відсутністю коштів у позивача. Позивачка вважає, що відповідач у межах ліміту відповідальності за відрахуванням франшизи має виплатити їй страхове відшкодування у розмірі 49000 грн. Оскільки 20 серпня 2014 року сплинуло максимальні 90 днів відведених на виконання відповідачем грошового зобовязання щодо виплати страхового відшкодування, останній, за твердженням позивачки, зобовязаний сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За підрахунками позивачки, з 21 серпня 2014 року до 12 серпня 2015 року розмір пені складає 19939,36 грн. Крім цього, на думку позивачки, відповідач на підставі ст. 536 ЦК України зобовязаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11148,36 грн.

Позивачка просить суд:

- стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» страхове відшкодування у розмірі 49000 грн.;

- стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» штрафні санкції за прострочення виконання зобовязання у сумі 31087,40 грн.;

- стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» витрати на проведення експертизи у сумі 750 грн.;

- стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» витрати, повязані з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до автостоянки у розмірі 400 грн.;

- визнати ПАТ «УСК «Гарант-Авто» винуватим у порушенні грошового зобовязання за страховим полісом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються.

Відповідач ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та третя особа ОСОБА_2, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання представників не направили, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності в порядку ст. 224 ЦК України заочно за наявних в справі доказів.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 185/4695/14-п від 11 лютого 2015 року (а.с. 170) третя особа ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що 21 квітня 2014 року о 18 годині 50 хвилин останній, керуючи автомобілем «Богдан А092», держномер 56469АН, в м. Підгородне по автодорозі «Замянка-Луганськ-Ізварино», 224 км + 700 метрів, не вибрав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «Фіат», держномер АЕ0716ВО, кузов № НОМЕР_1, який зупинився та був попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14), власником пошкодженого автомобіля «FIAT BRAVO», держномер АЕ0716ВО, є позивачка ОСОБА_1.

З копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення (а.с. 148-170) вбачається, що власником транспортного засобу «Богдан А092», держномер 56469АН, було ПП «Кай-Центр». ОСОБА_2 керував зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі та на час ДТП не перебував при виконанні трудових обовязків.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Постановою суду встановлена вина ОСОБА_2 у ДТП.

Відсутність у ДТП вини позивачки ОСОБА_1 сторонами не оспорюється.

За наведених обставин, позивачка ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188, ч. 1 ст. 1166 ЦК України має право на відшкодувнаня завданої їй під час ДТП шкоди в повному обсязі.

Згідно полісу № АС/5389826 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» була застрахована цивільно - правова відповідальність особи, яка експлуатує забезпечений транспортний засіб «Богдан А092», держномер 56469АН, на законних підставах. Зазначений поліс був чинним на момент ДТП.

30 квітня 2014 року ОСОБА_1 подала до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» заяву про страхове відшкодування, що підтверджується копією відповідної заяви з відміткою страховика про її отримання.

Відповідачем не оспорюється той факт, що на час розгляду справи в суді страхове вішкодування позивачці не виплачене.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення власне відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням майна позивачки при ДТП, суд виходить з наступного.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки

На підставі п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у звязку з настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі зобовязане відшкодувати позивачці оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її майну, яка визначається вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суд враховує, що за замовленням позивачки судовим експертом ОСОБА_5 було надано висновок № ZU250414 від 08 травня 2014 року (а.с. 16-43), за яким вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля «FIAT BRAVO», держномер АЕ0716ВО, на момент проведення дослідження складає 74008,45 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу).

При цьому суд враховує, що на час розгляду справи в суді позивачка ремонт пошкодженого автомобіля не проводила.

Таким чином, оцінена вартість відновлювального ремонту підлягає зменшенню на величину ПДВ, що узгоджується з вимогами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, за якою визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. При цьому нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід зясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Ставка ПДВ пунктом «а» ст. 193.1 Податкового кодексу України визначена в 20%.

На підставі викладеного, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу та відрахуванням ПДВ становить 61673,71 грн. (74008,45 74008,45/6).

Позивачкою також доведено, що за евакуацію транспортного засобу з місця ДТП нею 21 квітня 2014 року ФОП ОСОБА_6 було сплачено 400 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с. 50) та копією акту виконаних робіт № 8 від 21 квітня 2014 року (а.с. 51).

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу підлягають відшкодовуванню витрати у загальному розмірі 62073,71 грн. (61673,71 + 400).

Полісом № АС/5389826 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну визначений в 50000 грн.

При цьому, суд враховує вимоги п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Вищезазначеним полісом розмір франшизи визначений в 1000 грн.

Таким чином, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» зобовязане сплатити на користь позивачки страхове відшкодування за шкоду, завдану її майну, у межах страхових сум зі зменшенням на суму франшизи, в розмірі 49000 грн. (50000 - 1000).

Зазначене страхове відшкодування підлягає стягненню з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за рішенням суду у звязку з наявністю відповідного спору і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» витрат, повязані з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до автостоянки, у розмірі 400 грн., суд виходить з того, що такі витрати згідно вимог ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», віднесені до витрат у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу. В цій частині позовні вимоги судом вже вирішені і такі витрати окремому стягненню зі страховика не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» витрат на проведення експертизи у сумі 750 грн., суд виходить з того, що вартість таких витрат доведена наданою позивачкою копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 2504 від 25 квітня 2014 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Витрати у розмірі 750 грн. на проведення автотоварознавчого дослідження є необхідними витратами, які позивачка мала понести для відновлення свого порушеного права з боку відповідача, оскільки останнім не доведено що він вживав дій для оцінки завданої позивачці шкоди.

За таких обставин, відповідач зобовязаний на підставі п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувати позивачці такі витрати і позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд виходить з того, що за приписами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Суд виходить з того, що згідно вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Позивачка заяву про виплату страхового відшкодування подала до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» 30 квітня 2014 року.

З урахуванням вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «УСК «Гарант-Авто» до 29 липня 2014 року включно мало прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Оскільки ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з власної вини прострочило виплату позивачці страхового відшкодування, останнє на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобовязане сплатити позивачці пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позивачка просить стягнути пеню за період прострочення з 21 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року.

В цей період облікова ставка Національного банку України становила:

- з 21 серпня 2014 року по 12 листопада 2014 року - 12,5 %;

- з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року 14%;

- з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року 19,5%;

- з 04 березня 2015 року по 12 серпня 2015 року 30 %.

Позивачем за вказаний період розрахована пеня в загальному розмірі 19939,36 грн. (а.с. 98).

Розрахунок пені позивачкою здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині на підставі ст. 536 ЦК України стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК України, суд виходить з того, що за вказаною нормою за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд відхиляє доводи позивачки про те, що проценти за користування чужими грошовими коштами мають розраховуватися на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки такий розмір процентів не визначений ані законом, ані договором сторін.

Натомість, за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

В той же час суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року, згідно якого відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Зобовязання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України) компенсація (плата) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, визначена на рівні 3 % річних.

Виконання грошового зобовязання відповідачем, у межах заявлених позовних вимог по 12 серпня 2015 року, прострочене на 378 днів.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки на підставі ст. 536, ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1522,36 грн. (49000 х 0,03 х 378 / 365).

На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання ПАТ «УСК «Гарант-Авто» винуватим у порушенні грошового зобовязання за страховим полісом, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-32цс13 від 12 червня 2013 року, згідно якого суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Визнання страховика винуватим у порушенні грошового зобовязання за страховим полісом не є визначеним законом або договором способом захисту порушеного права позивачки, як не є і ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Необхідні та достатні способи захисту порушеного боку відповідача права позивачки у межах заявлених позовних вимог вже застосовані судом і у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору, з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» згідно вимог ст. 88 ЦПК України до доходу Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1% від задоволених судом вимог (за ставкою, чинною на час подання позову до суду), що дорівнює 712,12 грн. ((49000 + 19939,36 + 1522,36 + 750) х 1%).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2, про стягнення страхового відшкодування, пені за прострочення виплати страхового відшкодування, процентів за користування чужими грошовими коштами, витрат на відновлення порушеного права та визнання відповідача винуватим у порушенні грошового зобовязання - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1:

-страхове відшкодування у розмірі 49000 гривень;

-пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 19939 гривень 36 копійок;

-проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1522 гривні 36 копійок;

-витрати на відновлення порушеного права у розмірі 750 гривень;

усього стягнути 71211 (сімдесят одну тисячу двісті одинадцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» до доходу Держави судовий збір у розмірі 712 (сімсот дванадцять) гривень 12 (дванадцять) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення позивачем та третьою особою може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :