Справа № 522/5086/15-ц
Провадження №2/522/5271/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Шенцевій О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 кооперативу «ЗОЛОТІ КЛЮЧІ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання шлюбного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2015 року позивач ОСОБА_1 кооператив «Золоті ключі» (далі по тексту ДБК «Золоті ключі», позивач, кооператив) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання шлюбного договору недійсним, посилаючись на те, що 27.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі №7855 (далі по тексту Шлюбний договір), який порушує права кооперативу, оскільки не відповідає вимогам Сімейного кодексу України та положенням ст.ст.203,215 ЦК України.

Позивач зазначив, що сторони Шлюбного договору домовилися про встановлення цим договором правового режиму власності на майно подружжя з 03.12.2008 року, в той час як Шлюбний договір укладено 27.12.2011 року, що суперечить положенням ст.95 СК України, згідно яких шлюбний договір набирає чинності у день його нотаріального посвідчення і лише після цього змінюється майновий режим майна подружжя та права і обовязки сторін договору.

Крім того, позивач зазначив, що відповідачами за час шлюбу було придбано нерухоме майно - земельні ділянки, які розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, ДБК «Золоті ключі» вул.4 Горіхова, 20 (кадастровий номер :01:001:0281), та вул.4 Горіхова 14(1/2),16,18, (кадастровий номер :01:001:0423), які є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Однак вже після набуття у власність земельних ділянок відповідачі уклали Шлюбний договір, яким змінили правовий режим спільного сумісного майна подружжя і встановили режим особистої приватної власності: до особистої приватної ОСОБА_3 була віднесена земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська область Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, ДБК «Золоті ключі», вул.4 Горіхова, №20,а; до особистої приватної власності ОСОБА_3 - земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська область Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, ДБК «Золоті ключі», вул.4 Горіхова, №14(1/2),16,18.

Позивач вважає, що змінивши режим власності нерухомого майна, відповідачі порушили положення ст.93 СК України, згідно з якими за шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Позивач стверджує, що під виглядом укладення Шлюбного договору від 27.12.2011 року відповідачі здійснили перехід права власності на частки в майні, що є спільною сумісною власністю подружжя, а отже в силу положень ст.ст. 93,95,96 СК України Шлюбний договір є недійсним.

Позивач вказує на те, що згідно ст.103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України. При цьому зазначає, що відповідач ОСОБА_3 є асоційованим членом ДБК «Золоті ключі», але відмовляється сплачувати членські внески за земельну ділянку по вул.4 Горіхова, №14(1/2),16,18, посилаючись на умови Шлюбного договору, незважаючи на те, що згідно ст.5.2. Статуту кооперативу, у випадку, якщо земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності двом та більше власникам, членом кооперативу може бути лише один з них, й при цьому він несе всі права та обовязки члена кооперативу щодо цієї земельної ділянки у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить суд його задовольнити й визнати недійсним Шлюбний договір від 27.12.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі №7855.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що ДБК «Золоті ключі» без будь-яких правових підстав втручається в його особисте життя та й намагається вирішувати питання правового режиму майна подружжя, до якого він, позивач, не має ніякого відношення. Відповідач вважає, що Шлюбний договір відповідає нормам вимогам чинного законодавства та є законним.

Відповідач зазначив, що він дійсно з 07.07.1973 року по 16.04.2013 рокуперебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, й за час шлюбу на його імя була придбана земельна ділянка, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в ДБК «Золоті ключі», вул.4 Горіхова, №20 (кадастровий номер :01:001:0281), а на імя ОСОБА_3 - земельна ділянка, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в ДБК «Золоті ключі», по вул.4 Горіхова, №14(1/2),16,18 (кадастровий номер :01:001:0423).

Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що він дійсно є асоційованим членом ДБК «Золоті ключі», в той час як ОСОБА_3 в членстві кооперативу не перебуває, й з набуттям членства він своєчасно і в повному обсязі сплачує членські внески, виходячи з розміру (площі) земельної ділянки, що перебуває у його особистій власності, проте позивач протягом тривалого часу намагається стягнути з нього, відповідача, членські внески за земельну ділянку по вул.4 Горіхова, №14(1/2),16,18, яка перебуває у особистій приватній власності відповідачки ОСОБА_3

Відповідач зазначає, що з цього приводу розглядалися цивільні та адміністративні справи, по яким виносилися судові рішення на його, ОСОБА_2, користь, зокрема:

- Малиновським районним судом м.Одеси розглядався його позов до ДБК «Золоті ключі» про усунення перешкод у користуванні власністю з причин неодноразового відключення кооперативом його будинку від електропостачання та водопостачання, що було підтверджено рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08.02.2013 року, залишеним в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій (справа №1519/20/2012);

- Одеським окружним адміністративним судом постановою від 30.05.2013 року, яка залишена в силі судом апеляційної інстанції, було відмовлено в позові ДБК «Золоті ключі» до відділення Антимонопольного комітету України за участі третьої особи ОСОБА_2 про скасування рішення відділення Антимонопольного комітету України відносно кооперативу, яким встановлено порушення ДБК «Золоті ключі» з приводу відключення його, ОСОБА_2, будинку від електропостачання за несплату членських внесків й судом визнано дії кооперативу такими, що порушують законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем, що призвело до ущемлення інтересів споживачів й на ДБК «Золоті ключі» було накладено штраф (справа №815/3666/13-а);

- Приморським районним судом м.Одеси розглядався позов ДБК «Золоті ключі» до нього, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за членськими внесками й рішенням суду від 06.10.2014 року у позові відмовлено, рішення першої інстанції залишено без змін ухвалами апеляційної та касаційної інстанцій (справа №522/8482/13-ц).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позов не визнає та просить відмовити в задоволені позовних вимог.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги ДБК «Золоті ключі» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Приморським райбюро ЗАГСу м.Одеси 07.07.1973 року (актовий запис №486), уклали шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за номером в реєстрі №7855, за умовами п.1.1. якого в звязку з придбанням кожним з подружжя у власність земельної ділянки та з метою врегулювання режиму спільної сумісної власності подружжя та особистої власності кожного з подружжя, сторони домовилися про встановлення режиму особистої приватної власності кожного на придбані земельні ділянки:

- земельна ділянка загальною площею 0,100 га, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в ДБК «Золоті ключі», вул.4 Горіхова, №20, кадастровий номер: :01:001:0281; цільове призначення земельної ділянки для дачного будівництва; категорія земель землі рекреаційного призначення, належить ОСОБА_2;

- земельна ділянка загальною площею 0,2498 га, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в ДБК «Золоті ключі», по вул.4 Горіхова, №14 (1/2),16,18, кадастровий номер: :01:001:0423, цільове призначення земельної ділянки для дачного будівництва; категорія земель землі рекреаційного призначення, належить ОСОБА_3.

Відповідно до п.1.2. Шлюбного договору на розпорядження, в тому числі відчуження, заставу (іпотеку) вказаних земельних ділянок, не потрібна згода подружжя, так як кожна з вказаних земельних ділянок належить на праві особистої приватної власності тому подружжя, на кого видано акт на право власності на земельну ділянку.

При цьому сторони домовилися, що вказаний правовий режим власності діє з 03.12.2008 року (п.4.1. Шлюбного договору).

Звертаючись до суду з позовом ДБК «Золоті ключі» обґрунтовує свої вимоги тим, що Шлюбним договором неправомірно визначено правовий режим майна, придбаного за час шлюбу, право власності на яке підлягає державній реєстрації, що суперечить частині пятій статті 93 СК України.

Проте суд вважає доводи позивача безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, девятою статті 7 СК України сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Оскільки договір, в тому числі шлюбний договір, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Так, частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо:

1) існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства;

2) заборона випливає із змісту акта законодавства;

3) така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Про необхідність застосування норм ЦК України при визнанні шлюбного договору недійсним міститься вказівка і у статті 103 СК України, на яку ДБК «Золоті ключі» посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог.

Виходячи зі змісту статей 9, 103 СК України, статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності шлюбного договору є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) таких вимог: 1) зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству України, а також моральним засадам суспільства; 2) волевиявлення кожного із подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 3) шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Перевіряючи доводи позивача щодо неправомірності у Шлюбному договорі поширення на нерухоме майно, набуте за час шлюбу, режиму особистої приватної власності необхідно зазначити наступне.

Норми СК України у статтях 57, 60, 61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Регламентація договірного регулювання відносин між подружжям викладена у статті 64 СК України. У частині першій цієї норми передбачено право дружини та чоловіка на укладення договорів між собою. Так, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому у частині другій статті 64 СК України сформульована норма, яка дозволяє укладати між дружиною та чоловіком договори про відчуження одним із них на користь іншого своєї частки у праві спільної сумісної власності, в тому числі і нерухомості, без виділу своєї частки та оформлення права власності.

Окремим видом договірного регулювання сімейних відносин подружжя є шлюбний договір. У главі 10 СК України (статті 92-103) визначені вимоги до форми, змісту, строку дії та умов шлюбного договору, підстав його розірвання чи визнання недійсним.

Так, відповідно до частини першої статті 93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обовязки.

У частинах четвертій, пятій статті 93 СК України містяться обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; по-друге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Разом з тим норма статті 97 СК України надає подружжю право визначати у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права.

Таким чином, норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін шлюбного договору у визначені цими сторонами правового режиму майна, набутого за час шлюбу.

Враховуючи вищевикладене та умови оспорюваного Шлюбного договору, суд дійшов висновку, що Шлюбний договір не містить умов про передачу нерухомого майна у власність одному із подружжя, що потребує державної реєстрації, а визначає правовий режим нерухомого майна, набутого ОСОБА_2І та ОСОБА_3 за час шлюбу, а відтак - Шлюбний договір відповідає вимогам статей 63,64,65,93,97 СК України та ст.ст.203,215 ЦК України.

При цьому суд вважає помилковим доводи позивача про поширення Шлюбного договору виключно на майно, набуте після його укладення, оскільки положення ст.95 СК України визначають початок дії шлюбного договору, а не правовий режим майна, набутого подружжям за час, що передував його укладенню. Викладене узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства, зокрема з таким принципом цивільного права як свобода договору (ст. 3 ЦК України).

Крім того, відмовляючи в задоволені позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом ДБК «Золоті ключі» обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_2, як член кооперативу, не сплачує членські внески з розрахунку площі земельної ділянки належної ОСОБА_3, в той час, як згідно зі ст.5.2. Статуту кооперативу, у випадку, якщо земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності двом та більше власникам, членом кооперативу може бути лише один з них, й при цьому він несе всі права та обовязки члена кооперативу щодо цієї земельної ділянки у повному обсязі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не надав суду Статуту ДБК «Золоті ключі», належним чином затвердженого та зареєстрованого відповідним органом державної реєстрації згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

При цьому суд враховує, що ДБК «Золоті ключі», як такий що має організаційно правову форму як житлово-будівельний кооператив, законодавчо не наділений правом визначати правовий режим майна членів кооперативу та не має повноважень щодо розпорядження нерухомими майном як членів кооперативу, так і не членів кооперативу, у власності яких перебувають земельні ділянки. А відтак - суд не вбачає в умовах Шлюбного договору порушення субєктивного цивільного права ДБК «Золоті ключі», яке потребує правового захисту з приводу визнання цього договору недійсним.

За таких обставин, оцінивши всі зібрані за справою докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ДБК «Золоті ключі» не найшов свого підтвердження в процесі розгляду справи, не обґрунтований на законі, а відтак - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.3,15,203,215 ЦК України, ст.ст. 63,64,65,93,97 СК України, ст.ст. 10,11,58,59, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 кооперативу «ЗОЛОТІ КЛЮЧІ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання шлюбного договору недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

12.11.2015