Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/4512/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Борденюк В.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В,

Рубан С.М.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року в справі за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року задоволено заяву про забезпечення позову у справі за позовом ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Накладено арешт та заборону проводити будь-які дії по відчуженню квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, не відповідає нормам процесуального права та обставинам справи. На думку представника відповідача, судом безпідставно накладено арешт на квартирувідповідача, оскільки у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову відсутні причини та відповідні докази, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення його прав та інтересів відповідачем, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому процесуальним законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач не в повному обсязі виконала зобов'язання за договором сторін від 30 березня 2012 року про надання юридичних послуг - не сплатила позивачу 30 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 листопада 2014 року еквівалентно 454 500 грн. 00 коп., за надані ним послуги.

23 грудня 2014 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме: квартиру АДРЕСА_1. В заяві позивач посилався на те, що ОСОБА_2 має громадянство іншої держави, змінила зареєстроване місце проживання, може продати або іншим способом відчужити належну їй на праві власності квартиру, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення в даній справі.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог заяви.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду, вважає, що він не відповідає обставинам справи та положенням ст. 151, ст. 152 ЦПК України.

Так відповідно до ч. 3 ст.152 ЩІК України суд вживає заходів забезпечення позову, якщо це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено мотиви, якими керувався суд, постановляючи ухвалу.

Наведеним положенням закону ухвала суду не відповідає, оскільки в ній не зазначені мотиви, на підставі яких суд дійшов до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту унеможливить чи утруднить виконання рішення суду, не встановлена, також співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, яка визначається з врахуванням ціни позову та вартості квартири відповідача, на яку позивач просив накласти арешт, за таких обставин, у суду апеляційної інстанції немає підстав вважати ухвалу районного суду про забезпечення позову такою, що постановлена з дотриманням вимог норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду від 23 грудня 2014 року, як постановлена з порушенням вимог процесуального закону, - скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: