Номер провадження: 22-ц/785/6686/15
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Кварталової А.М.,

суддів - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

06 серпня 2014р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3про визнання шлюбу недійсним.

Позивач просила визнати шлюб, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який зареєстрований 22 лютого 2006р. Виконавчим комітетом Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, серія НОМЕР_1 недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що відповідний шлюб, фактично є фіктивним у зв'язку з тим, що даний шлюб був укладений з метою приватизації квартири за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, а також отримання в законному порядку право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Тобто при укладенні відповідного шлюбу не було наміру створити сім'ю та придбати права та обов'язки подружжя, оскільки метою укладення шлюбу було отримання право власності на нерухоме майно.

Крім того, позивач стверджувала, що з дня реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було сімейних стосунків, фактично ОСОБА_4 не проживав разом з ОСОБА_3, та жодних шлюбних відносин сторони не підтримували.

Справа розглянута у відсутність відповідача.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014р. позов ОСОБА_2 задоволено.

Судом визнано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 22 лютого 2006р. виконавчим комітетом, Новобілярської селищної ради Комінтернівського району, Одеської області, актовий запис №2 недійсним з моменту укладання, а саме з 22.02.2006р. по 23.03.2013р.

В апеляційній скарзіОСОБА_3 просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову позивачу відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається на те, що позивачем не надано доказів щодо фіктивності шлюбу, оскільки відповідачка на протязі семи років проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_4 в злагоді та порозумінні, вела з ним спільні родинні справи, облаштовувала та поліпшувала побутові умови у спільному житті. Тому жодних ознак фіктивності шлюбу фактично не існувало. Позивачка не доказала умисел двох сторін щодо фіктивності шлюбу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на те, що підстави визнання шлюбу фіктивним по справі відсутні, оскільки приватизація квартири АДРЕСА_1 відбулася після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло.

Позивач ОСОБА_6, її представник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, з підстав його фіктивності, укладеного 22 лютого 2006р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб був укладений відповідачем фіктивно, з метою приватизації квартири , без наміру створити сім'ю. При цьому, суд першої інстанції керувався показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, поясненнями позивача, а також доказом наданим позивачем, а саме роздруківкою телефонних розмов за чотири місяця, з яких вбачається, що фактично розмова між сторонами за телефоном була тільки раз, що підтверджує факт, що сторони навіть не спілкувалися між собою.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідають обставинам справи, та нормам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 22 лютого 2006р. укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Новобілярської селищної ради Комінтернівського району, Одеської області, серія НОМЕР_2(а.с. 42 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 помер(а.с.11 ).

Після його смерті спадкоємцями першої черги спадкування є його дружина - ОСОБА_3 та донька померлого - ОСОБА_2

Згідно заповіту ОСОБА_4, посвідченого 02 лютого 2013р. все майно, яке належало ОСОБА_4 на день смерті він заповідав доньці - ОСОБА_2.(а.с. 37 ).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 була наданаОСОБА_4 згідно ордеру за №164 від 17.12.2005р. та приватизована після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, яке виданеНовобілярською селищною радою Комінтернівського району, Одеської області(а.с. 12-14, 104).

Згідно копії паспорту, ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 21.03.2006р.(а.с.35-зворот).

Згідно положень ст.ст. 21,24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 38СК України встановлено, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22,24-26 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 40СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1ст.60 СК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Укладення фіктивного шлюбу завжди відбувається з певною метою і умисно.

Будь-яких доказів того, що шлюб укладався без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, суду не надано.

Позивач, який вимагає визнання шлюбу фіктивним повинен довести відсутність наміру створити сім'ю на момент укладення шлюбу, тобто, тягар доказування фіктивності шлюбу лежить на позивачеві.

Відповідно до ст.42 СК України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Якщо, яка особа вважає, що її права порушені укладенням шлюбу, звернеться до суду, вона має довести як право такого звернення, так і в чому саме порушення полягає.

В якості порушених прав позивач ОСОБА_2зазначає, що її батько уклав шлюб з метою приватизації квартири АДРЕСА_1, яка була приватизована після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з матеріалів справи, з вимогою про визнання шлюбу недійсним позивач звернулася після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. лише 06 серпня 2014р. За життя сам ОСОБА_4 з відповідними позовними вимогами не звертався, жодного разу не ставив питання щодо розірвання шлюбу. Про укладання шлюбу міжОСОБА_4 та ОСОБА_3 22 лютого 2006р. позивачеві ОСОБА_2 було відомо за декілька років до смерті батька, про що вона підтвердила у судовому засіданні.

Позивачка не надала доказів, як до суду першої, так і апеляційної інстанції щодо фіктивності шлюбу, який був укладений між її батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Висновки суду про те, що подружжям не велося спільне господарство, немає спільного майна, не підтримувалися подружні стосунки ґрунтуються лише на поясненнях позивачки та показах свідків , свідчення яких мають опосередкований характер та не містять інформації щодо предмета доказування.

Окреме проживання подружжя та відсутність дітей від шлюбу саме по собі не може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним).

Таким чином, суд першої інстанції, визнавши доведеними твердження позивачки про те, що відповідачка уклала шлюб з метою приватизації квартири, не звернув уваги на те, що позивачка не надала будь-яких доказів в обґрунтування таких доводів.

В порушення положення ст.60 ЦПК України,позивачем не доведено факт відсутності у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наміру створити сім'ю.

З урахуванням цього, колегія суддів дійшла висновку щодо недоведеності в цілому позовних вимог щодо визнання недійним шлюбу з підстав як його фіктивності (ч. 2ст.40 СК України ), так і відсутності вільної волі іншого подружжя (ч. 1ст.40 СК України ), тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи позивача про те, що сторони сумісно не проживали є необґрунтованими з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Право кожного з подружжя на вибір місця свого проживання є конституційним правом людини, передбаченим ч. 1 ст. 33 Конституції.

Це право також передбачене ч. 1 ст. 270 ЦК України. Воно означає, що дружина та чоловік не зобов'язані проживати спільно. Право кожного з подружжя на вибір місця проживання відповідає обов'язку другого з подружжя не перешкоджати йому у цьому, а тому доводи про те, що подружжя не проживали сумісно до уваги не приймаються.

Крім того, за життя ОСОБА_4 з часу укладання шлюбу з 22 лютого 2006р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. не звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу та визнання його недійсним з підстав фіктивності. Сторони знаходилися у шлюбі тривалий час, зберігали шлюб та не оскаржували його до суду з підстав фіктивності.

Доводи позивача про те, що її батько ОСОБА_4 майже більше року хворів та проживав за її місцем проживання в м. Одесі та до нього за цей час відповідачка не дзвонила по телефону, не здійснювала за ним догляд, до уваги не приймається, оскільки позивачка не надала доказів того, що з 22 лютого 2006р. сторони уклали шлюб з підстав фіктивності.

Посилання позивача на те, що шлюб було укладено з метою приватизації квартири АДРЕСА_1, є необґрунтованими, оскільки приватизація квартири не здійснювалась сторонами з 22 лютого 2006р., а відбулася після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданого на ім'яОСОБА_3

Як вбачається з паспорта на ім'я ОСОБА_3, який був оглянутий в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі №6 за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, з 21 березня 2006р. по теперішній час.

З огляду на викладене, враховуючи тривалість спільного проживання подружжя, відсутність будь-яких претензій один до одного протягом цього часу з 22 лютого 2006р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1., колегія суддів не вбачає підстав для визнання шлюбу недійсним, з підстав фіктивності. Позивачем не доведено, що при укладенні шлюбу зазначені особи не мали наміру створити сім'ю, а подальший спосіб їх життя не свідчить про відсутність намірів мати сім'ю. Періодичне проживання подружжя окремо та їх реєстрація за різними адресами не суперечить положенням ст.56 СК України.

Доводи позивача про те, що останні роки до смерті покійний ОСОБА_4 проживав з іншою жінкою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки проживання з іншою жінкою в період шлюбу не є підставою відповідно до Закону про визнання шлюбу недійсним.

Посилання позивача нароздруківку телефонних розмов за чотири місяця, з яких вбачається, що фактично розмова між сторонами за телефоном була тільки раз, до уваги не приймається, оскільки позивачка не заперечувала того, що мобільний телефон належав позивачці, а померлий ОСОБА_4 тільки ним користувався, тобто вказані докази є припущеннями.

Колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції на вищевикладені обставини увагу не звернув.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ґрунтується на неповно досліджених обставинах справи, без належної оцінки доказів, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову позивачу.

Керуючись ст.ст.209,303,307ч.1п.2,309,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014 року - скасувати, постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Л.А. Гірняк

Л.І. Доценко