печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2015 року Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Батрин О.В.,

при секретарі - Лимар А. О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та виплати надбавки за вислугу років, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та виплати надбавки за вислугу років. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у 1973 року закінчила Київське медичне училище за спеціальністю медична сестра, у липні 1973 року - курси підвищення кваліфікації зі спеціалізації рентгенолаборант при Київському науково-дослідному рентгено-радіологічному та онкологічному інституті з відривом від роботи. З 11 березня 1979 року позивач зарахована на посаду дозиметриста рентгено-радіологічного відділення, у 1979 році - підвищила свою кваліфікацію в Київському науково-дослідному рентгено-радіологічному та онкологічному інституті. На даний час позивач обіймає посаду техніка-дозиметриста в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» позивач має право на отримання 30% надбавки до посадового окладу за вислугу років як фахівець з середньою медичною освітою на посаді техніка-дозиметриста. Наказом головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 11.03.2010 року № 47 позивачу була нарахована вказана надбавка та виплачена. Проте, у квітні 2010 році виплачені кошти були утримані із заробітної плати позивача. З такими діями відповідача позивач не погоджується. Тому, звернулась до суду з цим позовом та просила: визнати неправомірними дії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва щодо скасування наказу від 11.03.2010 року № 47 про нарахування 30% надбавки до посадового окладу за вислугу років згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я»; скасувати наказ про скасування наказу від 11.03.2010 року № 47 про нарахування 30% надбавки до посадового окладу за вислугу років; зобов'язати Олександрівську клінічну лікарню м. Києва здійснити нарахування та виплатити позивачу надбавку за вислугу років, виходячи з розміру 30% до посадового окладу, починаючи з 11.03.2010 року.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові пояснення. Зазначила, що посада, яку обіймає позивач не відноситься до медичних посад, а тому як наслідок 30% надбавка позивачу не нараховується та не виплачується.

Допитані як свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили факт, наявності заяви позивача про нарахування надбавки у 2010 році, наявності не підписаного головним лікарем наказу про її нарахування, відсутності оригіналу підписаного наказу про нарахування надбавки та відсутності наказу про скасування цього наказу, оскільки такі накази не видавались.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у 1973 року закінчила Київське медичне училище за спеціальністю медична сестра, у липні 1973 року - курси підвищення кваліфікації зі спеціалізації рентгенолаборант при Київському науково-дослідному рентгено-радіологічному та онкологічному інституті з відривом від роботи (а.с. 4, 5).

З 11 березня 1979 року позивач зарахована на посаду дозиметриста рентген-радіологічного відділення, у 1979 році - підвищила свою кваліфікацію в Київському науково-дослідному рентгено-радіологічному та онкологічному інституті (а.с. 6-12).

На даний час позивач обіймає посаду техніка-дозиметриста в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» надбавка за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я залежно від стажу роботи в такому розмірі, зокрема, 30% від стажу роботи понад 20 років.

Надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоров'я, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров'я, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога (п. 3 вказаної Постанови).

Дійсно посада, яку обіймає позивач - технік-дозиметрист, відноситься до професійної групи «Фахівці», що стверджується посадовою інструкцією техніка-дозиметриста рентгено-радіологічного відділення (а.с. 13-14), а також класифікатором професій ДК003:2010, затвердженого Наказом Держспоживстандарт України від 28 липня 2007 року № 327 (а.с. 48-50).

Разом з тим, відповідно до зазначеного класифікатора категорія «Фахівці» має 3 категорію, код класифікатора 31, котрий називається «Технічні фахівці в галузі прикладних наук та техніки» містить підкод 3111 - «Лаборанти та техніки, пов'язані з хімічними та фізичними дослідженнями».

Тобто, посада, яку обіймає позивач, є технічною, а не медичною посадою.

Відповідно до класифікатора професій ДК003:2010 та Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 78 «Охорона здоров'я») до фахівців з базовою та неповною вищою освітою належать:

- молодші спеціалісти, які здобули неповну вищу медичну освіту, що забезпечуються училища, технікуми, віднесені до вищих навчальних закладів І рівня акредитації;

- бакалаври, які здобули базову вищу освіту, що забезпечують коледжі та інші вищі навчальні заклади ІІ рівня акредитації (ст. 43 Закону України «Про освіту», ст.ст. 6-8 Закону України «Про вищу освіту»).

Вказані фахівці мають право працювати на посадах фельдшерів та медичних сестер усіх спеціальностей, акушерів, лаборантів, фельдшерів-лаборантів, рентген-лаборантів, інструкторів усіх спеціальностей, статистиків медичних, зубних техніків, техніків ортезистів-гіпсовиливальників тощо. Номенклатуру спеціальностей молодших спеціалістів затверджено наказом МОЗ України від 23 листопада 2007 року № 742 «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою».

Проте, жодну з перерахованих посад, позивач не обіймає.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» дія цього Порядку поширюється на медичних та фармацевтичних працівників, які працюють на зазначених у пункті 3 цього Порядку посадах у будь-яких державних та комунальних установах, закладах, організаціях незалежно від підпорядкування і умови оплати праці яких визначаються відповідно до умов оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров'я, крім посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби України.

Оскільки позивач не є медичним чи фармацевтичних працівником у розумінні положень класифікатору професій ДК003:2010 та Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 78 «Охорона здоров'я»), хоча є фахівцем з неповною вищою медичною освітою; положення Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» застосовуються в сукупності п. 1, п. 2 та п. 3 цієї Постанови, а не лише п.п. 2 та 3, то суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання 30% надбавки, передбаченої вказаною Постановою.

Крім того, суд приймає до уваги лист МОЗ України від 26 лютого 2015 року № 11.02-07/21/6009 про те, що робота на посаді «техніка-дозиметриста» не дає право право на отримання надбавки за вислугу років Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я».

Доводи позивача та її представника про наявність наказу про нарахування надбавки позивачу відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я», а згодом її утримання, ні яким чином не доводить право позивача на отримання надбавки з підстав, викладених вище.

Що стосується позовних вимог про визнання дій відповідача неправомірним та скасування наказу про скасування наказу від 11.03.2010 року № 47, то вказані вимоги також задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю.

При цьому, суд приймає до уваги те, що наказ № 47, хоча і був зареєстрований у книзі наказів, проте через те, що він не був підписаний головним лікарем, вказаний наказ з цієї книги був викреслений і тому наказ про його скасування головним лікарем лікарні не видавався, про що зазначили у судовому засіданні свідки та представник відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивачем та її представником не доведені позовні вимоги, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, як при пред'явленні позову позивач була звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2 Закону України «Про оплату праці», положення Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» та ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та виплати надбавки за вислугу років - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Батрин О.В.