Ухвала

Іменем України

29 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Жилье-22» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Жилье-22» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Жилье-22» (далі ‒ ТОВ «Жилье-22») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. У результаті неналежного виконання обов'язку зі сплати за отримані житлово-комунальні послуги з 01 листопада 2001 року по 30 листопада 2014 року утворилася заборгованість, яку він у добровільному порядку не сплатив. Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість у розмірі 2 935 грн. 97 коп. Розподілено судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 травня 2015 року позов ТОВ «Жилье-22» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Жилье-22» заборгованість за надані послуги з утримання будинку, прибудинкової території з 01 рудня 2011 року по 31 грудня 2014 року включно у розмірі 3 грн. 05 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року, рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних скасовано. Позов ОСОБА_2 у цій частині задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Жилье-22» інфляційні витрати у розмірі 2 грн. 19 коп. та 3 % річних у розмірі 0 грн. 49 коп.

У касаційній скарзі ТОВ «Жилье-22» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов (з урахуванням того, що апеляційний суд достягнув суми на підставі ст. 625 ЦК України), суди, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про необхідність стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2011 року по 31 грудня 2014 року, тобто у межах строку позовної давності, який переривався видачею судового наказу 12 грудня 2014 року.

Доводи касаційної скарги про переривання позовної давності й іншими діями, безпідставні, оскільки вони мали бути вчинені в межах строку позовної давності, а не позе цим строком (ст. 264 ЦК України). Так, перший судовий наказ було видано 22 лютого 2008 року, а наступний ‒ 12 грудня 2014 року, тобто більш ніж через три роки. Посилання на те, що у 2012 році ОСОБА_2 сплатив за комунальні послуги бульше, ніж встановлено (40 грн. замість 38 грн. 42 коп.), визнавши тим самим борг, безпідставні, оскільки у квитанціях про сплату вказано про поточні послуги, а не про заборгованість, що жодним чином не підтверджує визнання боргу.

При цьому доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України), а позивач належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог не надав (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Жилье-22» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 травня 2015 року (у нескасованій апеляційним судом частині) та рішення апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М. Фаловська