Справа № 494/1619/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ряснопільсьої сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Ряснопільсьої сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 27.05.2014 року рішенням Березівського районного суду Одеської області за ОСОБА_2, дружиною позивача, було визнано право власності на земельну ділянку №10 площею 10.98 га, розташованої на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, масив №19 в порядку спадкування. Позивач вказав, що ОСОБА_2 не встигла зареєструвати успадковану земельну ділянку, так як померла 12.07.2014 року. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, позивач у своїй заяві зазначив, що являється спадкоємцем за законом. Також, ОСОБА_1 вказав, що не може звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини щодо вищевказаної земельної ділянки, у звязку з тим, що померла 12.07.2014 року ОСОБА_2 не встигла зареєструвати земельну ділянку. У звязку з цим позивач звернувся до суду про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки вона належала фактично його померлій дружині.

Позивач у судовому засіданні 26.11.2015 року заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених, у заяві.

Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Також, 26.11.2015 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, з вимогами заявника у заяві погодились (а.с.15).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши думку позивача та представника зацікавленої особи, викладену у заяві від 26.11.2015 року, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)».

Судом встановлено, що 12.07.2014 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №306 (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_2, відкрилась спадщина до складу якої входить обєкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку №10 площею 10.98 га, розташованої на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, масив №19. Вищевказана земельна ділянка належала померлій ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується рішенням Березівського районного суду Одеської області від 27.05.2014 року по справі №494/341/14-ц (а.с.4).

Згідно копії домової книги передбачено, завіреною печаткою сільського голови Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області що померла ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована з року до дня своєї смерті за адресою: с. Ряснопіль, вул.. Леніна буд.20, Березівського району Одеської області. На день смерті, за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 чоловік. (а.с.8).

Відповідно до статті 1217 ЦК України: «Спадкування здійснюється за заповітом та за законом».

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України: «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2, оскільки за життя був її чоловіком, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія І-ЖД №372585 від 20.01.1977 року (а.с.6).

Позивач у судовому засіданні зазначив, що інших спадкоємців першої черги не має.

У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті».

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини».

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним».

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Таким чином, за умови прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті жінки ОСОБА_3 у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Рішення повинно відповідати вимогам статтей 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ряснопільсьої сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті його дружини, ОСОБА_2, померлої 12 липня 2014 року, а саме: на земельну ділянку №10 площею 10,98 га, масив 19, що знаходиться на території Ряснопільскої сільської ради Березівського району Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30.11.2015 року.

Суддя І.А. Римар