Справа № 447/2093/15 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/6566/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючої - Берези В.І., суддів - Гірник Т.А., Савуляка Р.В., з участю секретаря судового засідання - Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Львівської області про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалу оскаржив представник позивача, просить таку скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, нерухоме майно, збудоване позивачем, може належати йому на праві приватної власності тільки як фізичній особі, а використовувати його він може або як фізична особа-власник, або для здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець. Крім того, зазначає, що18.06.2015 року державним реєстратором до ЄДРЮОФОП внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2. Перебуваючи в єдиному статусі фізичної особи, вважає, що єдиним способом захисту свого права власності є подання цивільного позову. Також посилається на прийняте Миколаївським районним судом Львівської області позитивне рішення в аналогічній по суті справі, що набрало законної сили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_3 в підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, реєстрація проведена у Миколаївській райдержадміністрації Львівської області 18.03.2005 року); спір виник з приводу самочинно збудованої стаціонарної споруди - магазину промтоварів; з питань надання дозволу на розташування тимчасової споруди позивач звертався в Миколаївську міську раду Львівської області як фізична особа-підприємець; технічна документація виготовлена на будівлю за замовленням ФОП ОСОБА_2; згідно договору встановлення особистого строкового сервітуту від 01.02.2013 року, укладеного між Миколаївською міською радою та ФОП ОСОБА_2, особистий сервітут встановлений відносно земельної ділянки по АДРЕСА_1 в інтересах ФОП ОСОБА_2

Постановляючи оскаржувану ухвалу з урахуванням встановлених обставин, керуючись при цьому положенням ч. 1 ст. 1 ГПК України, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі не є суб'єктами цивільно-правових відносин, а пред'явлений ОСОБА_2 позов підлягає до розгляду в порядку господарського судочинства.

З даним висновком колегія суддів не погоджується.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як правильно зазначив апелянт, відповідно до ст.325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачена реєстрація права власності та похідних прав виключно за фізичними та юридичними особами.

З огляду на вищезазначене, фізичні особи-підприємці не є суб'єктами права власності. Нерухоме майно, збудоване позивачем ОСОБА_2, може належати йому на праві приватної власності тільки як фізичній особі, а використовувати його він може або як фізична особа-власник (володіє, користується і розпоряджається майном), або для здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець. Згідно з матеріалами справи, позивачем як фізичною особою було пред'явлено вимоги щодо визнання за ним у порядку ст. 376 ЦК України права власності на самочинно збудоване майно.

Додатково слід зазначити, на що вказує і апелянт, що 18.06.2015 року державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №3000343 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, НОМЕР_1, про що видано повідомлення вих.№02.4-09/149 (а.с.13-15). Отже, на момент подання позовної заяви 27.08.2015 року ОСОБА_2 перебував у статусі фізичної особи.

Суд першої інстанції, вважаючи, що сторонами у справі є суб'єкт підприємницької діяльності та юридична особа, не врахував порушення вимог ст. 214 ЦПК України, пославшись на норму щодо права звернення осіб до господарського суду.

Зазначене призвело до необґрунтованого висновку про те, що позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення, зокрема, норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись п. 4 ч.2 ст.307, п.4 ч. 1 ст. 311, ст.ст. 313, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Гірник Т.А.

Савуляк Р.В.