АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9178/15 Справа № 2-1327/09 Головуючий у 1 й інстанції - Третяк В.В. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 липня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 липня 2009 року було поділено спільне нажите у шлюбі майно, та визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 54,4 кв.м., в тому числі житловою площею 38,93 кв.м. ( а.с.19)

В апеляційній скарзі відповідач просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким поділити майно та визнати за ним і позивачкою по ? частині квартири, оскільки судом справа була розглянута за його відсутності,вважає, що були порушені норми процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначене судове рішення не відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 12 серпня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами був розірваний 27 серпня 2004 року, а свідоцтво отримано 18 грудня 2007 року. ( а.с.7)

У період шлюбу, подружжя придбало, за договором купівлі-продажу від 20 червня 2003 року, квартиру АДРЕСА_1, яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 58,4 кв.м. та загальною - 83,1 кв.м., право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

Звертаючись, у травні 2009 року, до суду з позовними вимогами, ОСОБА_3 просила поділити майно та визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, з урахуванням того, що з нею проживає неповнолітня дитина, а за відповідачем - 1/3 частину. (а.с.5)

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за позивачкою право власності на 2/3 частини спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, остання проживає в квартирі з неповнолітньою дитиною, а відповідач в квартирі не проживає.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору, суд може відступити від засади рівності подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вказаним вимогам закону, позивачкою не було надано жодних доказів на підтвердження її права на збільшення частки у спільному майні подружжя.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти порядку розподілу майна, який вказала позивачка.

Однак, колегія суддів вважає, що такі доводи ні чим не підтверджені, та спростовуються запереченням самого ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, а також приєднаним до справи компакт-диском, на якому відсутні записи судових засідань, як від 18 червня так і 10 липня 2009 року, ( зайнятість 0 Байт).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було в повному обсязі з*ясовані дійсні обставини справи, без перевірки доводів і заперечень сторін та без належної оцінки доказів. Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою до скасування рішення суду, відповідно до вимог п.4 ст. 309 ЦПК України та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 липня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Поділити майно подружжя та визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним на ? частину квартири АДРЕСА_1, житловою площею 58,4 кв.м. та загальною - 83,1 кв.м.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: