Справа № 496/146/15-ц
Провадження № 2/496/397/15
25 лютого 2015 року Біляївський районний суд Одеської області
у складі: головуючого - судді Калінюка Р.Б.,
при секретарі - Радош А.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
У зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 та ОСОБА_6, умов Кредитного договору та Іпотечного договору виникла заборгованість за кредитом, станом на 17.11.2014 року складає 1306086,49 гривень.
До судового засідання представник позивача не з'явилась, проте надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.45).
Третя особа ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з'явився, хоча був судом повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, повідомлення про причини неявки від нього не надходило.
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання повторно не з'явилась, хоча була судом повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, повідомлення про причини неявки від неї не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України.
Врахувавши позицію позивача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно п. 1.1., 1.2. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 353500 гривень, а Позичальник зобов'язався, в строк до 19.05.2018 року, повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 19,5 % річних.
Також судом встановлено, що у якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, між Позивачем та ОСОБА_1 28.05.2008 року був укладений Іпотечний договір, посвідчений Павлишин В.Я., приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за р.№-806 (а.с.17-19), згідно якого Банку було передано в іпотеку наступне нерухоме майно: земельна ділянка, загальною площею 0.250га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого відділом земельних ресурсів у Біляївському районі Одеської області Головного управління земельних ресурсів Одеської області, на підставі Договору Дарування, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д., 01.06.2007 року, за р.№ 2875.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Також відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
В ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок сплати яких встановлюються договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором.
Слід також зауважити, що ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк.
Відповідно до статті 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку».
Пунктом 6.2. Іпотечного договору також передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України.
Згідно ч.1. ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку, згідно ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку».
В п. 42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь сплачених ним судових витрат, суд, керуючись ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що права позивача порушені, оскільки відповідач ухиляються виконувати взяті на себе зобов'язання, та підлягають судовому захисту.
Керуючись 7, 12, 33, 35, 41 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст.16, 525, 526, 549, 590, 625, 690, 1048-1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, ч.1 ст.88, ст.ст.212-215, 224-226 ЦПК України, -
Позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання відповідачем його копії.

Суддя Біляївського районного

суду Одеської області Р.Б.Калінюк