АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 688/1389/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1999/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю представниці позивача-відповідача Москалюк С.А.,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідача-позивача,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - виконавчий комітет Шепетівської міської ради Хмельницької області, про виселення та позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про заборону вчинення дій за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_4 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - виконавчий комітет Шепетівської міської ради Хмельницької області (далі - орган опіки та піклування), про виселення.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що за умовами договору про іпотечний кредит від 28 березня 2008 року № НМС0GI банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 120000 грн. на строк до 28 березня 2028 року під 15% річних. В забезпечення виконання своїх обов'язків з повернення кредитних коштів і сплати процентів ОСОБА_4 за іпотечним договором від 28 березня 2008 року передав позивачеві в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира). ОСОБА_4 не виконав узятого на себе зобов'язання, внаслідок чого банк у судовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки. На даний час відповідачі разом із малолітніми дітьми проживають у квартирі та відмовляються звільнити її.

За таких обставин ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири зі зняттям їх з реєстраційного обліку в Шепетівському міському відділі управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області.

Тоді ж ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про заборону вчинення дій.

ОСОБА_4 зазначив, що 27 липня 2008 року між ним і відповідачем укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 28 березня 2008 року № НМС0GI, за умовами якої сторони змінили валюту кредитування з гривні на іноземну валюту - долар США. Квартира загальною площею 33,9 кв.м. використовується як місце постійного проживання позивача, який іншого житла не має. Натомість, всупереч норм Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) банк на виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки намагається реалізувати квартиру.

У зв'язку з цим, ОСОБА_4 просив суд заборонити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відчуження квартири протягом дії Закону № 1304-VII.

Позови ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_4 об'єднані судом в одне провадження.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири. Визначено, що рішення суду не підлягає виконанню під час дії Закону № 1304-VII. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по 81 грн. 20 коп. судового збору з кожного. В позові ОСОБА_4 відмовлено.

Суд виходив з того, що мають місце підстави для виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири в порядку процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, разом із тим, спірні правовідносини регулюються Законом № 1304-VII, тому на час його дії рішення суду про виселення не підлягає виконанню. Ця відстрочка встановлена законом і не потребує додаткового підтвердження відповідним судовим рішенням, унаслідок чого позов ОСОБА_4 є безпідставним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду в частині виселення та ухвалити в цій частині вимог нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду в частині незадоволення позову про зняття осіб з реєстраційного обліку та висновку про невиконання цього рішення на час дії Закону № 1304-VII, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони не оскаржують рішення суду про відмову в позові ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_5 та представник органу опіки та піклування, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 28 березня 2008 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_4 уклали договір про іпотечний кредит № НМС0GI, за умовами якого банк надав останньому кредит на придбання квартири у розмірі 120000 грн. на строк до 28 березня 2028 року під 15% річних.

З метою забезпечення виконання свого зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 за іпотечним договором від 28 березня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Хмельницької області Петровською Л.О., передав банку в іпотеку квартиру загальною площею 33,9 кв.м.

28 липня 2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_4 уклали додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № НМС0GI від 28 березня 2008 року, згідно якої сторони змінили валюту кредитування з гривні на іноземну валюту - долар США та встановили процентну ставку по кредиту у розмірі 1,17% на місяць.

ОСОБА_4 не виконав своїх обов'язків за кредитним договором, внаслідок чого рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 жовтня 2012 року звернуто стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 53325 доларів 72 центів США. Предмет іпотеки підлягав реалізації із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-ІV).

На теперішній час ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7 проживають у квартирі та відмовляються звільнити її.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 898-IV звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

Оцінивши досліджені докази, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що мають місце підстави для виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири в порядку процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

7 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом № 1304-VII мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Закон № 1304-VII є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Отже, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 10 червня 2015 року (справа № 6-333цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

В силу ч. 2 ст. 39 Закону № 898-IV одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Таким чином, правовідносини, пов'язані з виселенням, є похідними від передбаченої Законом № 898-IV процедури стягнення на предмет іпотеки.

Квартира, яка є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань ОСОБА_4 за споживчим кредитом, наданим йому банком в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання останнього та членів його сім'ї. Загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., а у власності ОСОБА_4 не має іншого нерухомого житлового майна.

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірні правовідносини регулюються Законом № 1304-VII.

Та обставина, що рішення суду про звернення стягнення на квартиру набрало законної сили до набуття чинності Законом № 1304-VII не може вплинути на цей висновок суду, оскільки на даний час це судове рішення не виконано і предмет іпотеки не реалізований банком.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки Закон № 1304-VII встановлює, що протягом його дії не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, то власник не може бути примусово позбавлений не тільки права власності, а й права користування, як складової права власності на таке майно.

Таким чином, під час дії цього Закону не може відбуватися як звернення стягнення на предмет іпотеки (реалізація предмета іпотеки), так і примусове виселення мешканців з житлового приміщення.

З огляду на викладене, суд правомірно дійшов висновку, що на час дії Закону № 1304-VII рішення суду про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-ІV) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи, що Закон № 1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11).

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішення суду про виселення є підставою для зняття ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 з реєстрації місця проживання, тому вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційних скарг не спростовують указаних висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Цідик А.Ю Категорія 27

Доповідач - Ярмолюк О.І.