Справа № 1412/8284/12
Провадження № 2/487/54/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Агєєвої Л.І.,

при секретарі Ткаченко І.В.,

адвокатів Бєлової Р.В., Рудь О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю,

В С Т А Н О В И В:

04.09.2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу в них народилася дитина, яка на даний час проживає з позивачкою. Крім того, за час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали спільне майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, садовий будинок по АДРЕСА_3 та земельну ділянку, площею 0,0500 га, а також автомобіль марки RENAULT KANGOO вантажний, державний номер НОМЕР_1 ДНЗ Універсальний. Так як майно придбане за спільні кошти, а відповідач добровільно не надає коштів на утримання їх дитини позивачка ОСОБА_3 просила поділити спільне майно відступивши від рівності часток, виділивши їй квартиру, садовий будинок з земельною ділянкою, а автомобіль залишити відповідачу.

В свою чергу, 15.01.2013 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання вище вказаного майна його особистою приватною власністю, мотивуючи тим, що хоча спірне майно і було придбано сторонами у шлюбі, але за його особисті кошти, а також за кошти, які йому надав рідний батько. За такого зустрічний позов підтримав, просив задовольнити його повністю, а первісний позов залишити без задоволення.

Допитані в судовому засіданні позивачка та її представник в ході судового розгляду позовні вимоги уточнили, остаточно просили поділити спільне майно та визнати за позивачкою право власності на ? частину спірного майна. Зустрічний позов відповідача залишити без задоволення.

Представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_3 просила залишити без задоволення, зустрічний позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка підтвердила, що спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, садовий будинок по АДРЕСА_3 та земельна ділянка, площею 0,0500 га, а також автомобіль марки RENAULT KANGOO вантажний, державний номер НОМЕР_1 ДНЗ Універсальний вони із відповідачем придбали на грошові кошти, отримані від продажу житлового будинку по АДРЕСА_4. В свою чергу житловий будинок по АДРЕСА_4 вони придбали на грошові кошти після продажу квартири АДРЕСА_2, яка була подарована дідусем відповідача на їх із відповідачем весілля. В подальшому у судові засідання позивач не з'явилась.

Відповідач ОСОБА_4 в судових засіданнях пояснив, що йому за договором дарування його дідусем ОСОБА_5 була подарована квартира АДРЕСА_2. На кошти від її продажу був придбаний житловий будинок АДРЕСА_4. Після продажу цього будинку на отримані кошти та кошти у сумі 9 000 дол. США надані йому батьком ОСОБА_6, яких не вистачало на придбання, було і придбано спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_1, садовий будинок по АДРЕСА_3 та земельна ділянка, площею 0,0500 га, а також автомобіль марки RENAULT KANGOO вантажний, державний номер НОМЕР_1 ДНЗ Універсальний.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заслухав пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені позови такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що сторони з 01.12.2000 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_10. 02.04.2010 року їх шлюб було розірвано, а 15.10.2010 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_7

16.08.2001 року дідусь відповідача ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим договором подарував відповідачу ОСОБА_4 трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Із матеріалів справи видно, що 06.06.2006 року за нотаріально посвідченими договорами ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_2 за 55000 грн. і за цю ж суму було придбано житловий будинок по АДРЕСА_4, договір було оформлено на ім'я позивачки. Обидва договори було посвідчено у одного і того ж приватного нотаріуса ОСОБА_8

04.04.2008 року житловий будинок по АДРЕСА_4 за нотаріально посвідченими договорами було продано за 70000 грн. і в цей же день придбано за 25673 грн. трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Обидва договори було посвідчено у одного і того ж приватного нотаріуса Машкова С.В.

16.05.2008 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу було придбано садовий будинок та земельну ділянку площею 0,0500 га по АДРЕСА_3 покупною вартістю відповідно 22110 грн. і 3434 грн., які оформлено на позивачку.

Крім того, за біржовою угодою від 05.04.2008 року було придбано автомобіль RENAULT KANGOO тип вантажний, державний номер НОМЕР_1, який також було зареєстровано на позивачку.

Наведене свідчить, що спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 та садовий будинок із земельною ділянкою, площею 0,0500 га по АДРЕСА_3, хоч і були придбані під час перебування сторін у шлюбі, але за власні кошти ОСОБА_4, які він отримав від продажу квартири, що належала йому особисто на праві власності, що витікає з самої правової природи договору дарування.

Позивачка у своїх поясненнях, наданих у судовому засіданні, письмових запереченнях на позовну заяву також не заперечувала, що квартира АДРЕСА_2 була подарована особисто відповідачу ОСОБА_4, а спірне майно було придбано сторонами саме за кошти, отримані від її продажу.

Твердження позивача про те, що нею брався кредит у сумі 8000,00 грн. для купівлі спірної квартири АДРЕСА_1 та садовий будинок із земельною ділянкою, площею 0,0500 га по АДРЕСА_3 спростовується матеріалами справи та поясненнями самої позивачки.

Що стосується тверджень ОСОБА_3 з приводу того, що за час шлюбу, майно значно збільшилось у своїй вартості за рахунок спільних із ОСОБА_4 трудових затрат, то воно не підкріплено жодним доказом. Надані до суду довідки про доходи сторін, які містяться в матеріалах справи, не дають висновків про те, що сторони мали достатній дохід для істотного поліпшення та як наслідок збільшення вартості за рахунок цього житлового будинку по АДРЕСА_4.

Крім того, свідок ОСОБА_6, який є батьком відповідача, вказав, що 27.04.2006 року на прохання позивачки продав належну йому квартиру АДРЕСА_5. Частину отриманих грошових коштів від продажу квартири, а саме 9000,00 доларів США, тобто суми, якої не вистачало сторонам для придбання житлового будинку по АДРЕСА_4, передав сину ОСОБА_4, що підтверджується відповідною розпискою, яку написав відповідач. За домовленістю між ним та сторонами, ОСОБА_6 мав проживати у придбаному будинку, так як іншого житла не мав. Після придбання будинку АДРЕСА_4 свідок був зареєстрований в будинку з 22.06.2006 року по 01.04.2008 року та давав гроші на проведення поточного ремонту. В подальшому, з 10.04.2008 року по теперішній час свідок є зареєстрованим в спірній квартирі АДРЕСА_1 та мешкає в ній. На даний час свідок не вимагає повернути йому дані ним грошові кошти, вважає що оскільки давав їх саме синові, то і при виникненні бажання повернути кошти, вирішувати це питання буде саме з ним.

Відповідно до ст.22 КпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування є власністю кожного з них.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в постанові від 12.06.1998р. №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім*ю України", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22,25,27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об*єктом права приватної власності(крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному із подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Якщо один із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержано ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу або іншого роздільного майна, то ці вкладення( в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС України) мають враховуватись при визначені часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС України).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним, що житловий будинок АДРЕСА_4, квартира АДРЕСА_1 та садовий будинок з земельною ділянкою купівля - продаж яких були оформлені в період шлюбу сторін та зареєстровані на ім'я однієї позивачки, придбавалися за власні кошти відповідача ОСОБА_4, які він отримав від продажу належної йому на підставі договору дарування трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

Крім того, позивач у судовому засіданні визнала факт придбання спірного майна за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2, проте фактично посилалась на те, що квартири АДРЕСА_2 була подарована їм із відповідачем обом, як подружжю, а тому належала їм на праві спільної сумісної власності. Доказів, що підтверджують зазначене позивачем надано не було та спростовується наявним у справі договором дарування квартири.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що спірне майно було придбано хоча і за період подружнього життя із позивачкою, однак за кошти, які були отримані ОСОБА_4 від продажу його особистої власності, а саме квартири АДРЕСА_2 та продажу придбаного за кошти від продажу останнього будинку АДРЕСА_4.

До того ж, доказів на підтвердження наявності у сторін за час шлюбу грошової суми, необхідної та достатньої для придбання вказаного вище нерухомого майна надано сторонами не було.

Що стосується спірного автомобіля, то суд з урахуванням встановлених обставин, а саме отримання сторонами за період шлюбу певного невеликого доходу, наявність у обох сторін водійських посвідчень на право керування транспортних засобів відповідної категорії, отримання позивачкою ОСОБА_3 споживчого кредиту, та визначення за період подружнього життя порядку користування спірним автомобілем (як власник у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначена ОСОБА_3, право керування надано і ОСОБА_4) вважає можливим визнати його спільним майном подружжя з визнанням права власності на ? частину автомобіля за кожним, питання про грошову компенсацію вартості частки автомобіля сторони не заявляли.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля RENAULT KANGOO тип вантажний, державний номер НОМЕР_1.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля RENAULT KANGOO тип вантажний, державний номер НОМЕР_1.

В іншій частині вимог відмовити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 та садовий будинок по АДРЕСА_3 разом із земельною ділянкою, площею 0,0500 га в садовому товаристві "Ясна Поляна", розташованого в с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області особистою приватною власністю ОСОБА_4.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2665 грн. 93 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3205,80 грн. судового збору.

Рішення набуває законної сили протягом 10 днів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через місцевий суд в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Агєєва Л.І.