У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Коротуна В.М., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Автоден», треті особи: ОСОБА_7, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті злочину, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 7 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2012 року о 10-30 год на 10 км автошляху «Мар`янське- Берислав» сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем «ТАТА», д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та автомобілем «Газель», д.н. НОМЕР_2 під керуванням позивача. ОСОБА_7 не впорався з керуванням, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем, належним на праві власності ОСОБА_6 В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії середньої тяжкості, а його автомобіль зазнав значних технічних пошкоджень. Вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 1 березня 2013 року ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили. У кримінальному провадженні цивільний позов було залишено без розгляду, оскільки ПАТ «СК «ПРОВІДНА» погоджувалася відшкодувати завдані збитки.

Разом з тим, завдана позивачу шкода відшкодована лише частково. Залишилась не виплаченою вартість відновлювального ремонту автомобіля «Газель» на суму 31670 грн, франшиза - 500 грн; витрати на проїзд до Нововоронцовки Херсонської області у зв'язку з кримінальним провадженням та розглядом справи в суді - 1135,74 грн; витрати на проведення судово-медичної експертизи 56,66 грн, витрати на перевезення іншим транспортом товару, який знаходився в автомобілі під час ДТП - 2493 грн; за надання правової допомоги - 600 грн. та моральна шкода, яку він оцінює у 25000 грн.

Позивач вважає, що завдану шкоду повинно відшкодувати приватне підприємство «Автоден» (далі ПП «Автоден»), оскільки на час вчинення злочину водій ОСОБА_7, який є винним у скоєнні ДТП, перебував у трудових відносинах з цим підприємством.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 5 березня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПП «Автоден» на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 500 грн франшизи, витрати за проведення судово-медичної експертизи 56,66 грн, витрати за надання правової допомоги 600 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн, всього 6 156,66 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 7 серпня 2014 року апеляційну скаргу ПП «Автоден» задоволено. Рішення місцевого суду скасовано в частині задоволення позовних вимог. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на приватне підприємство «Автоден», як власника джерела підвищеної небезпеки та як роботодавця ОСОБА_7 згідно ст.1172 ЦК України слід покласти відповідальність по відшкодуванню заподіяної позивачу матеріальної і моральної шкоди, зокрема по відшкодуванню 500 грн франшизи, витрат за проведення судово-медичної експертизи 56,66 грн, витрат за надання правової допомоги 600 грн та 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Суд не прийняв до уваги посилань відповідача на те, що ОСОБА_7 самовільно без дозволу власника виїхав на автомобілі, оскільки останній не притягнутий до відповідальності за незаконне заволодіння транспортним засобом в кримінальному порядку та не ніс ніякого дисциплінарного покарання. Суд вважав, що ОСОБА_7 перебував за кермом автомобіля «ТАТА» д.н. НОМЕР_1 правомірно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не була дана вірна оцінка наявному у матеріалах справи вироку Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 червня 2013 року, який набрав законної сили і згідно якого встановлено винні дії ОСОБА_7 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та обрано покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортними засобами. У зв`язку з цим, суд не звернув належну увагу, що позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті скоєння злочину, пред`явлено до неналежного відповідача та невірно застосував норми ст. 1172 ЦК України.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 липня 2012 року приблизно о 10-30 год. ОСОБА_7, керуючи технічно справним автомобілем «ТАТА», д.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ПП «Автоден», проявив недбалість та самовпевненість у ситуації, що склалася, порушив п.2.3 «б», «д» Правил дорожнього руху, а також вимоги п.12.1 цих Правил, внаслідок чого не впорався з керуванням і виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «ГАЗ 3302 ЗНГ», д.н. НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку та належить позивачу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 завдані тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому ліктьового відростку лівої ліктьової кістки зі зміщенням, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я. Автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Згідно вироку Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 1 березня.2013 року ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. Цивільний позов ОСОБА_6 за його клопотанням було залишено без розгляду. Вирок набрав законної сили.

12 травня 2012 року між ПП «Автоден», працівником якого на час скоєння ДТП був ОСОБА_7, та ПАТ «СК «Провідна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до полісу №АВ7218751, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ТАТА 613» д.н. НОМЕР_1.

30 липня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ «СК «ПРОВІДНА» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту ТОВ «ДЕКРА ЕКСПЕРТ» від 10 вересня 2012 року про проведення оцінки вартості збитку, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ГАЗ 33021 НГ» д.н. НОМЕР_2 складає 41 560,84 грн., що перевищує ринкову вартість автомобіля , яка становить 17 540,67 грн.

Відповідно до звіту № 376, ринкова вартість деталей, вузлів та агрегатів транспортного засобу «ГАЗ 33021 НГ», д.н. НОМЕР_2, складає 7150,51 грн.

Сума страхового відшкодування, яка підлягала до виплати, становить 9890,16 грн. та була перерахована позивачу страховою компанією. Франшиза за страховим полісом не відшкодовувалась.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав на приватне підприємство «Автоден», як власника джерела підвищеної небезпеки та як роботодавця ОСОБА_7 згідно ст. 1172 ЦК України відповідальність по відшкодуванню заподіяної позивачу матеріальної і моральної шкоди, яка не відшкодована страховою компанією, зокрема 500 грн франшизи, витрат за проведення судово-медичної експертизи 56,66 грн, витрат за надання правової допомоги 600 грн та 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відшкодування такої шкоди, згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України, повинно бути покладено на юридичну або фізичну особу, володільця джерела підвищеної небезпеки в разі, якщо така шкода завдана її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-108цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права апеляційний суд вказані норми не врахував, не звернув уваги на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_7, який керував належним ПП «Автоден» транспортним засобом, перебуваючи у трудових відносинах з останнім.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов хибного висновку щодо відсутності правових підстав для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди.

Висновки місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення з ПП «Автоден» на користь позивача 500 грн франшизи, витрат за проведення судово-медичної експертизи 56,66 грн, витрат за надання правової допомоги 600 грн та 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, обґрунтовані висновки щодо яких виклав в мотивувальній частині судового рішення. При встановленні фактичних обставин справи судом першої інстанції норми процесуального права не порушені. При ухваленні судового рішення правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин, рішення апеляційного суду слід скасувати з підстав, передбачених ст.339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 7 серпня 2014 року скасувати, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 5 березня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
В.М. Коротун
О.В. Умнова