АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1292/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: представників позивач ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників ОСОБА_5- ОСОБА_6, ОСОБА_7

представника третьої особи: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_12, Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, УДАІ ГУ МВС України в місті Києві про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності.

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_10, третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, в якому (з урахуванням уточнень) просила: визнати недійсним договір купівлі - продажу автомобіля Тоуоta Land Сruiser, між ОСОБА_10. та ОСОБА_5, який підтверджується довідкою рахунком № ААВ552950 від 13 липня 2013 року; витребувати даний автомобіль у ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_5 передати автомобіль ОСОБА_9; стягнути з ОСОБА_10. на її користь моральну шкоду в розмірі 25 000 гривень, в силу вимог ст.ст. 387, 388, 656 ЦК України позивач просила позов задовольнити.

ОСОБА_5 у ході розгляду справи звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_12, ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, УДАІ ГУ МВС України в місті Києві, в якому просив визнати його добросовісним набувачем автомобіля Тоуоta Land Сruiser, визнати права власності на вищевказаний автомобіль; звільнити автомобіль з під арешту та зняти з розшуку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_9 та зустрічного позову ОСОБА_5 було відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року позов ОСОБА_9 було задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_5- ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, та ставив питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та постановлення в цій частині нового про задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, а саме визнання за ним права власності на автомобіль, звільнення автомобіля і під арешту та зняття з розшуку. У іншій частині, рішення суду залишити без змін.

Вказуючи при цьому, що постановлене судове рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим через неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. А саме судом не було задоволено клопотання про витребування та огляду книги реєстрації біржових угод Товарної біржі «Укральянс» за квітень 2009 року для підтвердження факту укладення та реєстрації біржової угоди позивачем. Безпідставно не враховано докази надані на підтвердження обставин того, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, а відтак має бути визнаний власником автомобіля.

ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі ставила питання про скасування рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні її позову, та постановлення нового, яким заявлені нею позовні вимоги задовольнити у повному обсязі - визнати недійсним договір купівлі - продажу автомобіля від 13.07.2013 року, витребувати у ОСОБА_5 та зобов'язати його повернути їй автомобіль. Вказуючи, що постановлене судове рішення не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості. Наявність наданих до суду доказів ( біржова угода, судове рішення) свідчила, що єдиним реальним власником автомобіля є позивач., а відтак переоцінка судом доказів призвела до постановлення рішення яке підлягає скасуванню

Представники ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали подану ними апеляційну скаргу та заперечували проти апеляційної скарги ОСОБА_9

Представники ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу та заперечували проти апеляційної скарги ОСОБА_5

Представник третьої особи УДАІ ГУ МВС України в м. Києві у судовому засіданні при вирішенні даної справи покладався на думку суду.

Інші учасники судового розгляду будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили. Судова колегія, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу, зареєстрованого товарною біржею «Універсальна» від 14 квітня 2009 року ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_13 автомобіль Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_2.

16 травня 2009 року між ОСОБА_14, який діяв від імені ОСОБА_13 та ОСОБА_10 було укладено біржову угоду за реєстровим № 126408, згідно якої ОСОБА_10 придбав автомобіль Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_2.

Даний автомобіль був знятий з обліку 18.04.2009 року (відповідно до відповіді ГУ МВС України в місті Києві УДАІ № 10/Г-3044 від 15.10.2009 року і 19 травня 2009 року ОСОБА_10 зареєстрував автомобіль та отримав державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2010 року біржова угода № 126408 купівлі - продажу автомобіля То Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_2, укладена на товарній біржі «Столична» між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 була визнана недійсною; вищевказаний автомобіль було витребувано у ОСОБА_10 та користь ОСОБА_9

04 серпня 2011 року головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-5617/09 від 27 липня 2011 року про зобов'язання ОСОБА_10 передати автомобіль Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_2, ОСОБА_9

07 вересня 2011 року Управлінням ДАІ ГУ МВС України в м. Києві було внесено запис до бази щодо постановки даних «Розшук» автомобіля Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, державний номерний знак НОМЕР_1 який належав ОСОБА_10.

У подальшому результаті несанкціонованого втручання невідомих осіб даний запис було знищено.

11 червня 2013 року автомобіль Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 згідно звернення ОСОБА_15, який діяв за дорученням від ОСОБА_10 був знятий з обліку для реалізації.

13 липня 2013 року відповідно до довідки - рахунку виданої ТОВ «Авто - Арсенал» ОСОБА_5 придбав зазначений вище автомобіль за 160 000 гривень.

17 липня 2013 року ОСОБА_5 звернувся з заявою до ВРЕР - 4 УДАІ в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля. І в результаті проведеної перевірки транспортного засобу спірний автомобіль було зареєстровано, власником зазначено ОСОБА_5

Суд першої інстанції приймаючи рішення щодо відмови в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_9 виходив з того що нею не було надано доказів на підтвердження вибуття з її володіння автомобіля Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_2 поза її волею. З огляду на те, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.04.2010 року про передачу зазначено вище автомобіля не було виконано на час укладення угоди з ОСОБА_5 У той час як відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ч.1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна із його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання його добросовісним набувачем, суд першої інстанції вказував, що така вимога є належним способом судового захисту у розумінні ст. 16 ЦК, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Зазначаючи при цьому про те, що ОСОБА_5 також не було надано доказів щодо порушення його прав відповідачами за зустрічним позовом ОСОБА_16 та ОСОБА_10 в частині арешту автомобіля Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 та оголошення його в розшук.

Розглядаючи спір колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 з приводу переоцінки судом першої інстанції фактів та обставин справи, які вже встановлені у судовому порядку відносно осіб, які були учасниками відповідних правовідносин, і до яких ОСОБА_5 не має відношення, так як не був стороною договору або якогось іншого документального оформлення правовідносин.

А також доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 про те, що судом не було встановлено час виникнення права власності у ОСОБА_9 на спірний автомобіль, що має суттєве значення для вирішення даної справи та є однією з підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, а відтак не застосовано ст. 321 та ч. 2 ст. 328 ЦК України.

На думку колегії суддів правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального права які призвели до постановлення рішення яке б підлягало скасуванню виходячи з наступного.

Згідно положень ст. ст. 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_9 ставила питання про визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 13 липня 2013 року з підстав визначених положеннями ст. ст. 203, 215 ЦК України, а також витребування автомобіля із чужого незаконного володіння, вказуючи при цьому на те, що хоча вона і не була стороною даної угоди, однак є власником майна яке було відчужено на користь іншої особи.

При цьому, колегія суддів вважає, що позивачем не було взято до уваги п. 22, 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», за якими, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.04.2010 року було визнано недійсною біржову угоду укладену між ОСОБА_13 та ОСОБА_10, автомобіль Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_2 було витребувано у ОСОБА_10. на користь ОСОБА_9

Ні за рішенням вищевказаного суду, ні у відповідності до біржового договору від 14.09.2009 року ОСОБА_9 до часу укладення договору купівлі - продажу спірного автомобіля між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 не здійснила дій щодо реєстрації предмету продажу - автомобіля у відповідних органах УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Зазначене також підтверджується тим, що на момент укладення договору купівлі - продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_10. автомобіль згідно даних за результатами перевірки з підсистем НАІС ДДАІ МВС України рахувався за ОСОБА_10. у розшуку не значився та будь - яких обмежень не мав.

Крім того, відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

А відтак висновок суду першої інстанції в частині недоведеності позивачем ОСОБА_9 заявлених позовних вимог повністю узгоджується з матеріалами справи та вимогами законодавства.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_5 надавав докази на підтвердження відплатного придбання майна ( автомобіля) у особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати. Що в свою чергу за положеннями п. 24, 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» не вказують про необхідність звернення до суду з позовними вимогами про визнання такої особи добросовісним набувачем. Так як сама по собі добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

ОСОБА_9 при розгляді справи заперечуючи проти добросовісності набувача вказувала на те, що під час вчинення правочину набувач ( ОСОБА_5) повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Однак, станом на липень 2013 року, відповідно до результатів перевірки підсистем ДДАІ МВС України автомобіль Тоуоta Land Сruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_3, у розшуку не значився; за підсистемою «Обмеження» - інформація відсутня; за підсистемою «Орієнтування» - інформація відсутня; а підсистемою «адмінпрактика» - інформація відсутня. За результатами звіряння по «АІС» обтяження на цей автомобіль були також відсутні.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 17 липня 2013 року після реєстрації у встановленому законом порядку спірного автомобіля в органах УДАІ ГУ МВС України в м. Києві з урахуванням довідки - рахунку став власником автомобіля, і його право власності оспорювалося лише ОСОБА_9 шляхом звернення до суду з позовом у задоволенні якого відмовлено з зазначених вище підстав, колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на спірний автомобіль нема.

Інші доводи поданих апеляційних скарг на думку, колегії суддів правильності висновків суду не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційних скаргах нема.

Керуючись ст.ст.303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: