Справа № 466/3744/14 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/785/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особа - Галицький відділ Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про стягнення заборгованості по аліментах, пені -

в с т а н о в и л а:

позивач звернулася до суду із указаним позовом. З урахуванням змін і уточнень просила стягнути із ОСОБА_5 на її користь в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_7 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 9603,67 грн., заборгованість по аліментах за період з 10.10.2007 року до 01.11.2014 року в сумі 7150,78 грн.

Зазначала, що з 16.10.2009 року розірвано шлюб із відповідачем. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2007 року ухвалено про стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 10.10.2007 року до досягнення дитиною повноліття.

Так як відповідач не регулярно сплачував аліменти, то допустив заборгованість і тому просила стягнути зазначені суми заборгованості та неустойку в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Ухвалено про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів в сумі 6825,7 грн. за період з 10.10.2007 року до 01.11.2014 року.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 Просить його скасувати в частині відмови у позові і ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог. Посилається на неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, невідповідність висновків дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що суд без достатніх підстав відмовив у стягненні повної суми заборгованості аліментів, так як заборгованість у такому розмірі існувала. До того ж, понесені відповідачем витрати на послуги банку у зв'язку з перерахуванням аліментів дитині, не повинні відноситися за рахунок аліментів. Посилається і на те, що відповідач є працездатною особою, має роботу, додаткові доходи від використання власного майна, тому підстав для висновку про відсутність вини у несплаті аліментів не має.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 і її представників: ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання скарги, відповідача ОСОБА_5 і його представника ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить підстави для часткового задоволення скарги з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який з 16.10.2009 року розірвано. Відповідач ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2007 року ухвалено про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7 у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 10.10.2007 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку державного виконавця, станом на 01.11.2014 року загальна сума нарахованих аліментів становить 50825,709 грн., а сплачено з березня 2008 року - 43674,92 грн. Залишок заборгованості - 7150,78 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем.

Як зазначалося вище, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2007 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів виконувалося Галицьким відділом Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції і станом на 01.11.2014 року заборгованість становила 7150,78 грн.

Заборгованість розрахована державним виконавцем у відповідності до ч. 4 ст. 195 СК України у межах його компетенції.

Частиною третьою статті 195 СК України визначено. що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашаються за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Із цього випливає, що за рішенням суду заборгованість за аліментами може бути стягнута лише у разі їх стягнення відповідно до статті 187 СК України. У інших випадках, у тому числі і у даному спорі, заборгованість стягується державним виконавцем у межах своєї компетенції за виконавчим листом про стягнення аліментів.

Таким чином суду слід було відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами.

Оскільки ОСОБА_5 не оскаржував дане рішення суду, то суд апеляційної інстанції в силу приписів ч. 1 ст. 303 ЦПК України обмежений лише доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 При цьому слід зазначити, що апеляційна скарга в частині стягнення заборгованості за аліментами не може бути задоволена з огляду на викладені вище мотиви.

Частиною першою стаття 360-7ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Із правового висновку Верховного Суду України у цивільній справі № 6-81 цс 13 від 11.09.2013 року випливає, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Встановлено, що ОСОБА_5 став виконувати рішення суду від 17.11.2007 року, за змістом якого початком стягнення аліментів є 10.10.2007 року, лише з березня 2008 року. Платежі проводив не регулярно, із затримками, перераховуючи пізніше більші суми на покриття заборгованості. Не зважаючи на це, заборгованість все ж існує.

Розраховуючи розмір пені за несвоєчасну виплату аліментів, колегія суддів виходить із того, що затримка аліментів за жовтень 2007 року становить 102 дні (починаючи з 11 жовтня і до оплати вперше в березні 2008 року) і 2487 днів за несвоєчасну сплату комісійних в сумі 4,5 грн., які були відраховані із аліментів для оплати банку його послуг за перерахування суми аліментів (з березня 2008 року до ухвалення рішення). При цьому суд виходить із даних розрахунку державного виконавця та банківської виписки, де зазначені суми платежів та за який час вони проведені.

Сума пені від несплачених у жовтні 2007 року аліментів становить 723,92 грн. (612 + 119,92).

Сума пені від несплачених у листопаді 2007 року становить 609,91 грн. (498 + 111,91).

Сума пені від несплачених у грудні 2007 року становить 428,52 грн. (318 +110,52), за січень 2008 року - 337,22 грн. (228 + 109,22), за лютий 2008 року - 156,84 грн. (48 + 108,84).

Розраховуючи у такий спосіб пеню від суми несплачених аліментів, колегія суддів знаходить, що пеня за несвоєчасну сплату аліментів значно перевищує розмір пені, пред'явлений позивачем до стягнення.

Так як суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, то стягненню підлягає пеня у сумі 9603,67 грн.

Оцінюючи висновок суду першої інстанції про відсутність вини ОСОБА_5 у невиконанні рішення суду про стягнення аліментів, колегія суддів не знаходить його обґрунтованим.

Так, допускаючи періодичні затримання у виплаті аліментів (3, 6 місяців, а за 2011 рік майже до 2-х років) ОСОБА_5 знав про наявність заборгованості, не вживав жодних заходів до її погашення. При цьому із матеріалів справи убачається, що відповідач займається прибутковою підприємницькою діяльністю - наданням поліграфічних послуг, здає в оренду благоустроєне житло в центрі міста Львова.

За таких обставин вважати про відсутність вини у затримці виплати аліментів підстав не має.

Таким чином рішення суду першої інстанції про відмову у позові про стягнення пені слід скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цього позову ОСОБА_2

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2014 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки - ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2) у сумі 9603,67 грн. скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 121,8 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: