Справа № 458/1453/14-ц 2/458/12/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючої, судді Строни Т.Г., при секретарі Сисан С.І., розглянувши в м.Турці позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Верхньогусненська сільська рада Турківського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом,

встановив:

07.11.2014 року до суду із даним позовом звернулася ОСОБА_1.

Посилається на те, що ОСОБА_2 є її сусідом. Між їхніми господарствами існує проїзд спільного користування, хоча згідно зі схематичним планом проїзд має належати лише їй. Щодо вказаного проїзду між нею та відповідачем протягом тривалого часу виникають непорозуміння.

Ширина спірного проїзду складає 2,95 метри, а у деяких місцях - 2,65 метри.

У липні 2014 року відповідач на спірному проїзді самовільно встановив металевий стовп, чим позбавив її можливості доїзду до належної їй господарської споруди.

Оскільки відповідач відмовляється добровільно забрати стовп, просила суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні проїздом спільного користування, зобов'язавши ОСОБА_2 забрати з цього проїзду встановлений ним металевий стовп.

23.12.2014 року до суду із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_2.

Посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинковолодіння в АДРЕСА_1. ОСОБА_1 є його сусідкою, з якою у них є спільний проїзд.

В 2014 році ОСОБА_1 облаштувала на початку спільного проїзду металевий стовп, що складається з двох частин: нижня частина забетонована в землі, а верхня - запихається в нижню і закривається на замок. Ця обставина створює йому незручності, оскільки він не може належним чином користуватися будинковолодінням та земельною ділянкою: повинен постійно просити ОСОБА_1 відкрити замок.

Просить суд зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні спільним проїздом, а саме: демонтувати металеву трубу, облаштовану на спільному проїзді.

В судове засідання позивачка-відповідачка, ОСОБА_1, не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, доручила представляти свої інтереси ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивачки-відповідачки, ОСОБА_3, основну позовну заяву підтримав, зустрічну визнав частково та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Додатково пояснив, що, дійсно, позивачка-відповідачка після того, як відповідач-позивач ОСОБА_2 тягав стовбури по проїзду, який він, ОСОБА_3, вважає заїздом тільки до господарської будівлі позивачки-відповідачки, на початку цього проїзду навпроти господарської будівлі ОСОБА_4 встановила дві залізні труби, які закриває на замок, перегородивши таким чином цей проїзд. Вважає, що цим проїздом має користуватися лише позивачка-відповідачка. В грудні 2014 року ОСОБА_2 свій стовп демонтував, але може чинити інші перешкоди у користуванні заїздом.

Просить вирішити спір на підставі наявних в справі доказів та зобов'язати ОСОБА_2 на майбутнє не чинити (яких саме, не пояснив) перешкод у користуванні проїздом.

В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_2 основний позов визнав частково, свій позов підтримав і пояснив, що, дійсно, він встановив металевий стовп на спільному проїзді навпроти своєї господарської споруди, так як позивачка чинила йому перешкоди у користуванні цим проїздом, - в травні 2014 року позивачка облаштувала на початку цього спільного проїзду перешкоду у вигляді двох металевих стовпів, що закриваються на замок, і він внаслідок цього не може користуватися спільним проїздом. Однак, на вимогу сільської ради він свій стовп демонтував ще в грудні 2014 року, і на даний час позивачка не має перешкод у користуванні спільним проїздом.

Просить вирішити спір на підставі наявних в справі доказів та зобов'язати ОСОБА_1 усунути створену нею перешкоду.

В судовому засіданні представник Верхньогусненської сільської ради Турківського району Львівської області, сільський голова, пояснив, що в АДРЕСА_1 віддавна існує спільний проїзд (заїзд, пішохідний прохід), яким користуються жителі села: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 Оскільки на цьому проїзді постійно виникали суперечки, 25.03.2003 року Верхньогусиненська (тепер Верхньогусненська) сільська рада прийняла рішення № 70, яким затвердила існування спірного проїзду в існуючих розмірах згідно із схематичним (ситуаційним) планом, що на аркуші справи 9. Тривалий час сторони користувалися цим заїздом без конфліктів.

В 2014 році позивачка ОСОБА_1 на початку спільного проїзду облаштувала перешкоду у користуванні спільним проїздом у вигляді двох металевих труб, якими перекриває спільний проїзд і не дає можливості користуватися ним сусіду ОСОБА_2 Також після цього ОСОБА_2 навпроти своєї господарської будівлі теж встановив металевий стовп і перешкоджав ОСОБА_1 користуватися спільним проїздом. В грудні 2014 року на вимогу сільської ради ОСОБА_2 свій стовп демонтував і на даний час позивачка ОСОБА_1 не має перешкод у користуванні спільним проїздом. А позивачка ОСОБА_1 і поданий час свою перешкоду у вигляді двох стовпів не ліквідувала, і ОСОБА_2 не має можливості користуватися спільним проїздом. Даний спільний проїзд необхідний ОСОБА_2 для повноцінного користування своєю присадибною земельною ділянкою та подвір'ям.

Просить вирішити спір на підставі наявних в справі доказів таким чином, щоби обидві сторони могли користуватися спільним проїздом.

Вислухавши представника позивачки, відповідача, представника Верхньогусненської сільської ради Турківського району Львівської області, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що основний позов до задоволення не підлягає, а зустрічний позов слід задовольнити, із таких підстав.

Судом встановлено, що в АДРЕСА_1 існують господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Між ними від центральної дороги до господарської будівлі ОСОБА_1 віддавна існує спільний проїзд (заїзд, пішохідний прохід), яким спільно користуються жителі села: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 Оскільки з приводу користування цим проїздом виникали суперечки, 25.03.2003 року Верхньогусиненська (тепер - Верхньогусненська) сільська рада прийняла рішення № 70, яким затвердила існування спірного проїзду в існуючих розмірах згідно із схематичним (ситуаційним) планом, що на аркуші справи 9. Тривалий час сторони користувалися цим заїздом без конфліктів.

В 2014 році позивачка ОСОБА_1 на початку спільного проїзду облаштувала перешкоду у користуванні спільним проїздом у вигляді двох металевих труб, якими перекриває спільний проїзд і не дає можливості користуватися ним сусіду ОСОБА_2

Після цього ОСОБА_2 навпроти своєї господарської будівлі на спільному проїзді теж встановив металеву трубу (стовп) і перешкоджав ОСОБА_1 користуватися цим спільним проїздом.

Із цього приводу комісією сільради із участю голови сільради було складено 09.07.2014 року акт.

В грудні 2014 року на вимогу сільської ради ОСОБА_2 свій стовп демонтував і на даний час позивачка-відповідачка ОСОБА_1 не має перешкод у користуванні спільним проїздом. Однак і поданий час позивачка-відповідачка ОСОБА_1 свою перешкоду у вигляді двох стовпів не ліквідувала, і відповідач-позивач ОСОБА_2 не має можливості користуватися спільним проїздом.

Даний спільний проїзд необхідний ОСОБА_2 для повноцінного користування своєю присадибною земельною ділянкою та подвір'ям.

Наведені вище обставини підтверджуються такими доказами: копією ухвали Верховного суду України від 17.11.2005 року; копією рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.08.2005 року; актом комісії Верхньогусненської сільської ради Турківського району Львівської області від 09.07.2014 року; копією рішення Верхньогусиненської сільської ради Турківського району Львівської області № 70 від 25.03.2003 року та схематичним планом до нього; листом Верхньогусненської сільської ради № 91 від 16.07.2014 року; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7440682 від 06.06.2005 року; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 401791 від 06.06.2005 року; копією акту комісії Верхньогусненської сільської ради від 17.12.2014 року.

Не довіряти даним доказам у суду підстав немає.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи те, що на даний час відповідач за основним позовом ОСОБА_2 усунув перешкоди у користуванні спільним проїздом, - демонтував самочинно встановлений ним стовп, а тому у суду відсутні законні підстави для задоволення основного позову.

Посилання представника позивачки ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_2 може в майбутньому чинити перешкоди позивачці у користуванні проїздом, а тому його потрібно зобов'язати на майбутнє не чинити ніяких (яких саме, він не уточнив) перешкод позивачці у користуванні нею проїздом, не ґрунтуються на законі. Як вбачається із обставин справи, відповідач-позивач ОСОБА_2 встановив свій стовп на спільному проїзді лише після самоуправних дій позивачки-відповідачки, яка встановила перешкоду у користуванні спільним проїздом, і одразу ж на вимогу сільської ради ОСОБА_2 демонтував цей стовп. Підстав вважати, що відповідач-позивач в майбутньому може чинити перешкоди позивачці-відповідачці у користуванні спільним проїздом у суду немає, відповідних доказів суду не надано.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання представника позивачки на те, що проїзд, на якому відповідач встановлював перешкоду, є проїздом для користування лише позивачки, ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_2 не має права користуватися цим проїздом, цей проїзд не є проїздом спільного користування, а лише пішохідним проходом до господарської будівлі ОСОБА_1

Ці твердження представника позивачки спростовуються: поясненнями в судовому засідання сільського голови, ОСОБА_5; копією рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.08.2005 року; копією рішення Верхньогусиненської сільської ради № 70 від 25.03.2003 року, на яке в своєму рішенні послався і Апеляційний суд Львівської області, а також твердженнями самої позивачки, яка в своїй позовній заяві від 04.11.2014 року, яку вона подала до суду 07.11.2014 року, сама ж вказала, що проїзд між господарствами сторін є проїздом спільного користування.

В силу ст. 88 ЦПК України стягненню із позивачки-відповідачки ОСОБА_1 в користь відповідача-позивача ОСОБА_2 підлягають його судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243 гривні 60 коп.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 4,10,11,60,212-215 ЦПК України, ст.ст. 83, 152, 211 ЗК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні спільним проїздом та демонтувати два самовільно встановлені нею на цьому проїзді залізні стовпи по АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 243 гривні 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області протягом 10 днів із дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів із дня отримання копії даного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.01.2015 року.

Головуюча-