У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Коротуна В.М., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вечер Світлани Михайлівни, треті особи: Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, комунальне підприємство Київської обласної ради «Бородянське бюро технічної інвентаризації» про усунення від права спадкування, визнанням шлюбу неукладеним, визнання доручення недійсним, визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6, Бородянської селищної ради Київської області, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсними та скасування рішення Бородянської селищної ради народних депутатів від 6 вересня 1996 року №788 та державного акту на право приватної власності на землю від 5 жовтня 1998 року, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом, вимоги якого доповнили в ході розгляду справи та просили усунути ОСОБА_9 від спадщини після смерті ОСОБА_13, визнати неукладеним шлюб, зареєстрований 19 березня 2011 року у відділі РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва між ОСОБА_9 та ОСОБА_13, зобов'язати відділ реєстрації РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва анулювати актовий запис №409 про реєстрацію зазначено шлюбу, визнати недійсною довіреність від імені померлого ОСОБА_6. посвідчену 18 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Вечер С.М., визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1, на земельну ділянку площею 0,2016 га за тією ж адресою, а також на грошові кошти, які знаходяться на рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Форум», грошові кошти на суму 2969,98 доларів США, які знаходяться в Бородянському відділенні Київської області АТ «Райффайзен банк «Аваль», валютний депозитний рахунок НОМЕР_4, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_13

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_13 - батько ОСОБА_6., ОСОБА_7 та син ОСОБА_8 Після його смерті відкрилася спадщина на ј частину будинку АДРЕСА_1, грошові вклади.

ОСОБА_6 прийняв спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_6. Крім нього, із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_9, як дружина спадкодавця відповідно до зареєстрованого між ними 19 березня 2011 року шлюбу.

Позивачі послались на те, що внаслідок тяжкої хвороби батько не міг особисто бути присутнім під час укладення шлюбу, не залишав приміщення відділення паліативної допомоги Київської міської клінічної лікарні №2, куди був госпіталізований 16 березня 2011 року, до дня смерті заяви на реєстрацію шлюбу не подавав та не був особисто присутнім на реєстрації шлюбу у відділі РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва. Із зазначених підстав такий шлюб, відповідно до вимог ст. 34 СК України має бути визнаний неукладеним, а відповідач ОСОБА_9 усунута від спадкування майна померлого ОСОБА_13

Вказана справа вже була предметом судового розгляду.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 4 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 9 липня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6. задоволено. Рішення судів попередніх інстанцій скасовані з передачею справи до місцевого суду на новий розгляд.

В ході нового розгляду справи, у червні 2014 року ОСОБА_11 подала зустрічний позов посилаючись на те, що до 10 листопада 2004 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 В період шлюбу з ОСОБА_13 вони побудували житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка була виділена на ім`я чоловіка. У зв'язку з припиненням сімейних відносин, добровільно з ОСОБА_13 в Бородянській районній державній нотаріальній конторі Київської області розділили даний будинок і вона стала власницею його Ѕ частини на підставі свідоцтва про право власності від 6 березня 2003 року в порядку ст.ст. 22, 28 КпШС України. Крім того, ј частину даного будинку ОСОБА_13 подарував позивачу ОСОБА_6., їх сину.

Оскільки, спірна земельна ділянка закріплена для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд, то і вона, як співвласник Ѕ частини будинку має право на Ѕ частину земельної ділянки. Разом з тим, дана обставина не була врахована при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_13, а вона не давала письмової згоди на передачу у особисту власність усієї земельної ділянки виключно чоловіку.

За життя, між нею та ОСОБА_13 не було спору з приводу земельної ділянки поблизу будинку, оскільки ОСОБА_13 завжди визнавав її право на Ѕ частину. Разом з тим, між спадкоємцями, після смерті ОСОБА_13, виник спір з приводу спадкового майна і до спадкової маси включена також і уся земельна ділянка. Добровільно між спадкоємцями даний спір вирішити неможливо, тому ОСОБА_11 ставить питання про визнання рішення Бородянської селищної ради Київської області від 6 вересня 1996 року за №788 та державний акт на право приватної власності на землю від 5 жовтня 1998 року на ім'я ОСОБА_13 недійсними та просить скасувати їх.

Вказує на те, що земельна ділянка, яка закріплена для обслуговування будинку та надвірних споруд, повинна належати на праві власності усім співвласникам будинку з урахуванням належних їм часток у праві власності, оскільки дані вимоги не були враховані при приватизації і в даний час її права порушені.

Заочним рішенням Бородянського районного суду Київської області від 7 липня 2014 року первісний позов задоволено частково. Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним шлюб, зареєстрований 19 березня 2011 року у відділі РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №409, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 Зобов'язано відділ РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва анулювати актовий запис №409 про реєстрацію шлюбу 19 березня 2011 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 Визнано за ОСОБА_6 право власності на ј частину будинку АДРЕСА_1, грошові вклади на ім'я ОСОБА_13, а саме валютний депозитний рахунок в Київській регіональній дирекції АТ «Райффайзен Банк «Аваль» із залишком коштів на день смерті в сумі 2969,98 доларів США з відповідними процентами на даний час та грошові кошти на особовому рахунку відповідно до Угоди №26/20 та 26/30 в сумі 17000 грн з відповідними процентами на даний час, які знаходяться у Відділенні №1102 ПАТ «Банк «Форум» в порядку спадкування за законом після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, батька ОСОБА_13 У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Визнано недійсним та скасовано рішення Бородянської селищної ради Київської області від 6 вересня 1996 року №788, яким був наданий дозвіл ОСОБА_13 приватизувати земельну ділянку площею 0,2016 га по АДРЕСА_1. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_13 площею 0,2016 га по АДРЕСА_1, виданий Бородянською селищною радою Київської області 5 жовтня 1998 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року заочне рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним шлюбу, зареєстрованого 19 березня 2011 року, у відділ РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №409 між ОСОБА_13 та ОСОБА_9, зобов'язання анулювати актовий запис №409 про реєстрацію вказаного шлюбу, визнання за ОСОБА_6 права власності на ј частину будинку та грошові вклади в порядку спадкування скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволені даних вимог ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8 В іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_7, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення місцевого суду подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції визнав недійсним шлюб, зареєстрований 19 березня 2011 року, у відділі РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №409, між ОСОБА_13 і ОСОБА_9 та, задовольняючи позов в частині зобов'язання анулювати актовий запис №409 про реєстрацію вказаного шлюбу, визнання за ОСОБА_6 права власності на ј частину будинку та грошові вклади в порядку спадкування виходив з того, що ОСОБА_13 з 16 березня 2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився у відділенні паліативної допомоги «Хоспіс» Київської міської клінічної лікарні №2 у межах стаціонару, що підтверджується довідкою головного лікаря та завідуючого відділенням вище вказаної лікарні. При реєстрації шлюбу ОСОБА_13 особисто у відділі РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва присутнім не був. Останній, 16 березня 2011 року доставлений в дану лікарню в тяжкому стані, оскільки не міг самостійно пересуватися в межах квартири. За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку, що шлюб був зареєстрованій з порушенням встановленого порядку та його необхідно визнати неукладеним.

Крім того, 18 березня 2011 року, ОСОБА_13 знаходячись у відділенні паліативної допомоги «Хоспіс» Київської міської клінічної лікарні № 2, надав довіреність ОСОБА_9, якою уповноважив її бути його представником у відділі РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва з приводу подання заяви про реєстрацію шлюбу між ними.

Згідно висновків місцевого суду така заява прийнята відділом РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва від ОСОБА_9 від імені ОСОБА_13 з порушенням вимог ч. ч. 2, 3 ст. 238 ЦК України, якою встановлено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи яку він представляє у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог первісного позову про визнання недійсним шлюбу, зареєстрованого 19 березня 2011 року, у відділ РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №409 між ОСОБА_13 та ОСОБА_9, зобов'язання анулювати актовий запис №409 про реєстрацію вказаного шлюбу, визнання за ОСОБА_6 права власності на ј частину будинку та грошові вклади в порядку спадкування з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні даних вимог апеляційний суд виходив з того, що присутність ОСОБА_13 при реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 у відділі РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва підтверджується особистим підписом ОСОБА_13, який ніким не спростований, в актовому записі про реєстрацію шлюбу, а в довідці головного лікаря та завідуючого відділенням, на яку посилається суд першої інстанції та ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8, не вказано, що ОСОБА_13, знаходячись у межах стаціонару, не покидав межі лікарні. Тому, доводи про те, що ОСОБА_13 не був присутнім при реєстрації шлюбу у відділі РАЦС є припущенням.

Заяву на реєстрацію шлюбу дійсно було подано ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_13 на підставі виданої ним 18 березня 2011 року довіреності. Разом з тим, це не суперечить чинному законодавству, зокрема п. 1 глави 2 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5.

В матеріалах справи наявні матеріали перевірки № 20456 від 7 квітня 2011 року, з яких вбачається, що за постановою оперуповноваженого ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 16 вересня 2013 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб відділу РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва за ст. 190 КК України на підставі п.2 ст. 6 КПК України - за відсутністю в їх діях ознак злочину.

Дана обставина, згідно висновків апеляційного суду є підтвердженням того, що шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 укладено з дотриманням чинного законодавства України.

Крім того, апеляційний суд послався на те, що суд першої інстанції не мав права посилатись на відсутність оригіналів документів з відділу РАЦС, на підставі цього визнавати шлюб недійсним і усувати ОСОБА_9 від спадкування, оскільки сам не виконав вимог ст. 93 ЦПК України.

Апеляційний суд послався на відсутність в матеріалах справи довідки, на яку послався місцевий суд та згідно з якою ОСОБА_13 не був особисто присутнім при реєстрації шлюбу у відділі РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва у зв'язку з тим, що з 16 березня 2011 року знаходився у тяжкому стані, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Посилаючись на наведене апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції мотивував своє рішення на неіснуючих документах та обставинах, які не мали місце.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_13 - батько ОСОБА_6., ОСОБА_7 та син ОСОБА_8

Після його смерті відкрилася спадщина на ј частину будинку АДРЕСА_1, грошові вклади, які знаходяться на рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_5, НОМЕР_3 у ПАТ «Банк Форум», грошові кошти у розмірі 2 969, 98 доларів США, які знаходяться в Бородянському відділенні Київської області АТ «Райффайзен банк Аваль», валютний депозитний рахунок НОМЕР_4.

ОСОБА_6 прийняв спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_6.

Крім нього, із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_9, як дружина спадкодавця. На підтвердження цього надала державній нотаріальній конторі свідоцтво про одруження із спадкодавцем від 19 березня 2011 року у відділі РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва, актовий запис №409.

ОСОБА_13 хворів на рак підшлункової залози ІV стадії та з 16 березня 2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на лікуванні у відділенні паліативної допомоги «Хоспіс» Київської міської клінічної лікарні №2.

18 березня 2011 року ОСОБА_13 видав довіреність ОСОБА_9 на посвідчення її повноважень діяти від його імені у відділі РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва шляхом подання заяви про реєстрацію шлюбу.

19 березня 2011 року, в період перебування спадкодавця ОСОБА_13 в лікарні «Хоспіс», між ним та ОСОБА_9 був зареєстрований шлюб.

Позивачі за первісним позовом, звертаючись до суду, ставили питання про визнання зазначеного шлюбу неукладеним на підставі ст.48 СК України оскільки ОСОБА_13 не був особисто присутнім при реєстрації шлюбу.

Розглядаючи даний спір у січні 2014 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову з направленням справи на новий розгляд, в ухвалі від 22 січня 2014 року вказував на те, що неможливість особистої присутності ОСОБА_13 (18 березня 2011 року) під час подачі заяви про реєстрацію шлюбу та проставлення підпису особисто під час його реєстрації (19 березня 2011 року) з урахуванням хвороби нареченого свідчить про необхідність проведення почеркознавчої експертизи на предмет з'ясування дійсності підпису ОСОБА_13 у актовому записі про шлюб.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині вимог про визнання шлюбу недійсним послався на те, що останній не виконав вимог ст. 93 ЦПК України щодо витребування оригіналів документів з відділу РАЦС. При цьому, сам не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не обговорив питання щодо призначення почеркознавчої експертизи на предмет з'ясування дійсності підпису ОСОБА_13 у актовому записі про шлюб, про що вказував суд касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції також вказував на необхідність перевірки судами та надання належної правової оцінки доказам, на які позивачі посилалися на підтвердження своїх доводів щодо неукладеності шлюбу між ОСОБА_13 та ОСОБА_9, зокрема на виписку із медичної картки № 1006 ОСОБА_13 (т. 1, а. с. 56) та довідки ЛКК від 17 березня 2011 року № 9-380 (т. 1, а.с. 59). За змістом вказаних документів хворий протягом терміну перебування у лікарні знаходився у межах стаціонару; потребував постійного стороннього догляду, був прикутим до ліжка, пересувався із сторонньою допомогою у межах квартири.

В ході розгляду справи ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд, не виконали вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 22 січня 2014 року, не встановили обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема не перевірили волевиявлення спадкодавця на укладання шлюбу та дійсність його підпису в актовому записі про шлюб.

Крім того, суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов висновку про наявність підстав для визнання шлюбу неукладеним, при цьому, визнав його недійсним, хоча таких вимог позивачі не заявляли.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначився зі змістом та підставами пред'явленого позову.

В ході розгляду даної справи судами не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Судами не надано мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам позивачів за первісним позовом щодо неможливості знаходження спадкодавця у відділі РАЦС під час реєстрації шлюбу в силу його тяжкої хвороби, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Враховуючи наведене, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Бородянського районного суду Київської області від 7 липня 2014 року, рішення апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
В.М. Коротун
О.В. Умнова