АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7480/15 Головуючий 1-ої інстанції - Омельченко Н.І.
Справа № 643/6598/15-ц Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кіся П.В., Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа: Публічне акціонерне товариство «СК «Україна», -

встановила:

21.04.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача матеріальні збитки, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 125776,58 грн.; моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.; понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.; понесені витрати за проведення незалежної оцінки матеріальних збитків у розмірі 700,00 грн.; судовий збір у розмірі 1456,00 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 22.01.2015 року мала місце дорожньо-транспоьртна пригода, в якій було пошкоджено належний їй автомобіль НОМЕР_1. Винною у скоєнні даної ДТП визнано відповідача ОСОБА_2 Відповідальність заподіювуча шкоди згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЇ 4148379 , застраховано у ПрАТ «СК «Україна» та ліміт відшкодування, без урахування франшизи складає 49 000 грн. Отже, різниця між вартістю відновлюваного ремонту та сумою страхового відшкодування складає 125 776,58 грн. , яку на думку позивача повинна відшкодувати відповідач,

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року провадження у вищевказаній справі, закрито, у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, 30.09.2015 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року, та повернути справу для продовження розгляду, оскільки суд закрив провадження у справі , у зв'язку з відмовою позивача від позову, однак зазначене не відповідає дійсності, так як судові повістки про виклик до судового засідання вона не отримувала, у судових засіданнях участі не приймала, заяву про закриття провадження у справі не складала, а також ій не було відомо про те, що в матеріалах справи є така заява від її представника, Відповідно до чого, інформація зазначена судом про те, що позивач попереджений про наслідки закриття провадження у справі також не відповідає дійсності, оскільки при постановлені вказаної ухвали ні вона, ні її представник присутніми не були, тобто судом такі положення закону не роз'яснювались.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплені гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому проваджені у справі, і направлення справми для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що 22.07. 2015 року до суду надійшла заява представника позивача про закриття провадження у цій справі, та підстав для не прийняття відмови від позову судом встановлено не було.

Однак з вказаними висновками, колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 була присутня у судовому засіданні лише 19.05.2015 року, а у подальшому приймав участь її представник ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності.

22.07.2015 року представник позивача звернувся до суду з заявою про закриття провадження у цій справі, посилаючись на положення ч. 1 ст. 174 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, та пояснень позивача, суд розглянув питання про закриття провадження у справі, без участі осіб, які приймають участь у справі.Матеріали справи не містять даних про сповіщення цих осіб про дату та час розгляду справи 15.09.2015 року.

Тобто, після надходження заяви представника позивача, суд належним чином не повідомив сторони про дату та час розглядду справи, призначеної на 15.09.2015 року, та розглянув справу за їх відсутності, з постановлення ухвали про закритя провадження у справі,

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 , ч. 2 ст.174 , ч.3 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову. Суд повинен попереджати позивача про наслідки відмови від позову, оскільки провадження у справі закривається і останній не зможе повторно звернутися до суду з приводу спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при відмові від позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.3 ст.174 ЦПК України у разі відмови від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суд закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 205, 207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Закінчення провадження у справі з цих підстав без ухвалення рішення має бути належно вмотивовано в ухвалах, постановлених з цього приводу. Про наслідки вчинення зазначених процесуальних дій суд роз'яснює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК і правил, що їх регулюють.

Суд, при розгляді справи, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'зки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках встановлених цим Кодексом.

Висновки суду з приводу того, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 174, ч.3 ст. 206 ЦПК України, позивач попереджений про наслідки відмови від позову, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Письмової заяви матеріали справи не містять, а оскільки справу розглянуто за відсутності сторін, судом такі положення закону позивачу або її представнику в судовому засіданні не роз'яснювалися.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції, позивач зазначила, що не мала бажання звертатися з заявою про закриття провадження у справі, а, у разі необхідності, давала представнику свою згоду на звернення до суду з заявою про залишення позову без розгляду.

З урахуванням вказаного, районний суд, закривши провадження у справі, постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, та позбавив позивача у подальшому права на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно п. 4 ч. 2 ст.307 Цивільного процесуального кодексу України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 313 - 315, 317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно ст. 324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий -

Судді: