АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2710/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Сухомлінов С.М.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

при секретарі Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України про зобов`язання відкликати архівну довідку, спростувати недостовірну інформації та видати архівну довідку,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України про зобов`язання відкликати архівну довідку, спростування недостовірної інформації та видати архівну довідку.

У мотивування вимог посилався на те, що 30 січня 2012 року йому стало відомо про те, що відповідачем направлено в управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі архівну довідку в якій зазначено недостовірну інформацію про перебування його у відрядженні в м. Пирятин з 28.10.1986 року по 18.11.1986 року.
Враховуючи те, що відповідач відмовився спростувати недостовірну інформацію шляхом видачі архівної довідки без запису про відрядження чим порушив його права, просив суд:

зобов`язати відповідача відкликати з Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області архівну довідку від 23.01.2008 року за № 11284;

спростувати недостовірну інформацію про його перебування в службовому відрядженні в м. Пирятин у військовій частині № НОМЕР_1 шляхом виключення цього запису із архівної довідки;

зобов`язати відповідача видати архівну довідку без зазначення службового відрядження в м. Пирятин у військову частину № НОМЕР_1 з 20.10.1986 року по 18.11.1986 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суддя був упередженим, проводив судовий процес без мантії та нагрудного знака, дозволив представнику відповідача відповідати на запитання російською мовою, ігнорував всі його вимоги, його думку, знімав його питання до представника відповідача, суддею ухвалено оскаржуване рішення не в нарадчій кімнаті.

Зауважує, що ним надано всі докази на підтвердження того, що в період з 28.10.1986 року по 18.11.1986 року він не перебував у службовому відрядженні у в/ч м Пирятин і не вибував звідти, й навпаки підтверджено, що він вибув з військової частини НОМЕР_2 26.12.1986 року.

Крім того, суд не дав оцінку рішенню Карлівського районного суду Полтавської області від 06.04.2005 року, яким встановлено факт його перебування в період з 20.10.1986 року по 13.12.1986 року в населених пунктах зони відчуження ЧАЕС.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про часта місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1998 року є інвалідом ІІ групи, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 21,22).
Звертаючись в суд з даним позовом, посилався на те, що 30 січня 2012 року йому стало відомо, що відповідачем направлено в управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі архівну довідку в якій зазначено недостовірну інформацію про перебування його у відрядженні в м. Пирятин з 28.10.1986 року по 18.11.1986 року, в період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 20.10.1986 року по 26.12.1986 року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції підставно виходив з його недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Пункт 18 Постанови № 1 закріплює, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права.

У силу ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно запису у військовому квитку, позивач у 1986 році пройшов 67 денні збори у військовій частині № НОМЕР_2 на посаді замісника командира роти, а в цій військовій частині за списками рахується тільки один ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою (а.с.45,54).

З виписки з наказів, роздаточної відомості вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_1 прибув 20.10.1986 року у військову частину № НОМЕР_2 , а з 28.10.1986 року по 18.11.1986 року перебував у службовому відряджені у військовій частині № НОМЕР_1 у м. Пирятин (а.с.49,50, 62-69).

Разом з тим, оригінали зазначених наказів командира військової частини № НОМЕР_2 знищені та в архіві знаходяться лише виписки з цих наказів, що підтверджується поясненнями відповідача та архівною довідкою (а.с.30-31,47).

Відповідно ст. 1 Закону України «Про Національний архівний фонд і архівні установи», архівна довідка - це документ архівної установи, оформлений відповідно до законодавства, що містить інформацію про предмет запиту на підставі архівних документів із зазначенням їх пошукових даних.

Таким чином, архівна довідка видається архівною установою на підставі документів, які знаходяться на зберіганні в архіві.

Крім того, в постанові Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до архівіста Галузевого державного архіву Міністерства оборони України Юшко Алли Олександрівни, Міністерства оборони України, Галузевого державного архіву Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії встановлено, що архівна довідка від 23.01.2008 року за № 11284, видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України правомірно на підставі документів, які знаходились на зберіганні в архіві (а.с.70-72).

Не беруться до уваги посилання позивача на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06.04.2005 року, яким встановлено факт його перебування в період з 20.10.1986 року по 13.12.1986 року в населених пунктах зони відчуження ЧАЕС, оскільки оскаржувана, в межах даної цивільної справи, архівна довідка від 23.01.2008 року за № 11284 не була й не могла бути предметом дослідження Карлівського районного суду Полтавської області через те, що видана в 2008 році, а рішення ухвалене ще в 2005 році.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки оскаржувана архівна довідка сформована на підставі документів, які знаходились на зберіганні архіву й позивачем не спростованого того факту, що в ній відображені недостовірні відомості.

Суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

До своїх пояснень суду першої інстанції, відповідач надав копії всіх документів, що перебувають в архіві та стосуються предмета позову ОСОБА_1 , належним чином їх завірив (а.с.62-69). На аркушах справи №52,53 є копії архівних довідок.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду по суті заявленого спору, не ґрунтуються на доказах про ухвалення рішення суду поза межами нарадчої кімнати, а тому не є підставою для скасування судового рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: