Справа № 524/8056/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Зємцова В.В.,

при секретарі - Бондаренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діють законні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до Кременчуцької міської дитячої лікарні, Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок неналежного надання медичної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1, в інтересах якого діють законні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вказаним позовом.

Вказували, що підставою звернення до суду є неналежне виконання своїх професійних обов'язків лікарями Кременчуцької міської дитячої лікарні (КМДЛ), а також лікарями Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні (ПОДКЛ), які фактично відмовилися надавати необхідну медичну допомогу, що спричинило тяжкі наслідки для їх неповнолітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1

08.09.2011 р. сину була спричинена травма (однокласник викрутив праву руку та смикнув її до низу, після чого син вдарився правою підпахвою об край парти), внаслідок чого стала сильно випирати права лопатка та син почав скаржитися на біль в області правого надпліччя. Звернулися до травмпункту при КМДЛ, де лікар ОСОБА_4 оглянув сина та діагностував розтягнення зв'язок, але не призначив ніякого дослідження та лікування. 11.09.2011 р. звернулися до травмпункту повторно та запропонувала лікарю ОСОБА_4 оглянути дитину більш ретельно, але лікар відмовився і видав довідку, в якій записав діагноз «Растяжение связок в обл. правой лопатки?» та рекомендував повторний огляд на наступний день, під час якого лікар ОСОБА_5 видав довідку з діагнозом «Посттравматический миозит правой лопаточной области» в той же день, 12.09.2011 р., лікар-ортопед ОСОБА_6 діагностував у сина «Миозит правого надплечья» та порекомендував спокій кінцівки та втирання мазі Дип-Хіт і нічого більше.

Як з'ясується згодом, діагноз лікарі встановили невірно, та, навіть не зважаючи на власні сумніви, не зробили ніяких дієвих кроків відносно проведення необхідних діагностичних обстежень для правильного встановлення діагнозу та призначенню відповідного лікування.

У Клінічному протоколі надання медичної допомоги хворим із травматичними ушкодженнями периферичних нервів, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 03.06.2008 № 317 (у дитини згодом було діагностовано ушкодження периферичних нервів) зазначено, що: закриті травми периферичних нервів переважно мають компресійно-ішемічний та фракційний механізм ураження.

Умови, в яких повинна надаватися медична допомога: пацієнти із ТУПН підлягають стаціонарному обстеженню і лікуванню у травматологічних відділеннях районних, міських та обласних лікарень.

Діагностика: при наявності у хворого травматичного ураження периферичних нервів необхідним є проведення стандартного комплексу досліджень, який повинен включати: загальний соматичний огляд з визначенням основних вітальних функцій (дихання, пульс, АД); неврологічний огляд; рентгенографія відповідної ділянки при підозрі на перелом кісток, вивих суглобів в 2 проекціях; визначення групи крові та резус-фактора; загальний аналіз крові та сечі; аналіз крові на вміст цукру, алкоголю; біохімічне дослідження крові (електроліти, загальний білок), показників осмолярності плазми крові та гематокриту, дослідження згортання крові; електрофізіологічне дослідження; МРТ, КТ за показаннями при супутніх ушкодженнях (наприклад, при ушкодження головного мозку, хребта та спинного мозку, тощо).

Крім того, Клінічним протоколом надання медичної допомоги хворим із мононевропатіями, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.06.2008 № 317, передбачено, що «…при наявності у хворого ознак компресійно-ішемічного ураження периферичних ієреїв необхідним є проведення стандартного комплексу досліджень, який повинен включати: загальний соматичний огляд з визначенням основних вітальних функцій (дихання, пульс, АД); неврологічний огляд; рентгенографія відповідної ділянки (наявність додаткових ребер, відростків кісток, кісткової мозолі, переломів, вивихів та ін.); МРТ (візуалізація ділянки компресії нервового стовбура, МРТ хребта при диференційній діагностиці з остеохондрозом); електрофізіологічні методи дослідження, що проводяться в динаміці (мають вирішальне значення в діагностиці, виборі тактики та визначення ефективності відновного лікування). Основним електрофізіологічним показником, що свідчить про ступінь компресії, є латентний період ПД. Серед електрофізіологічних досліджень перевагу надають методикам реєстрації викликаних потенціалів (елентронейроміографія).

Необхідним є також забезпечення можливості виконання інтраопераційного електрофізіологічного дослідження; доплерографія судин кінцівок з виконанням згинально-розгинальних проб; визначення групи крові та резус-фактора; загальний аналіз крові та сечі; аналіз крові на вміст цукру; біохімічне дослідження крові (електроліті, загальний білок), показників осмолярності плазми крові та гематокриту, дослідження згортання крові.

Із вказаного вище переліку обов'язкових заходів лікар ОСОБА_4 провів тільки загальний огляд, призначивши рентгенографію та навіть не видав довідки про звільнення сина від занять фізкультурою, хоча при подібних травмах імобілізація та спокій кінцівки - одне з перших умов лікування.

14.09.2011 р. лікар-невролог КМДЛ ОСОБА_7 записала у картці: «…На момент осмотра очаговой с-ки со сторони НС не выявлено». Згодом було встановлено, що вказаний висновок категорично суперечив дійсності. При цьому жодних обстежень чи досліджень, які підтверджували б правильність її висновків, невролог ОСОБА_7 не провела. Намагалися потрапити з дитиною на прийом і до завідуючого травматологічним відділенням, і до хірурга, і до завідуючого неврологічним відділенням, але всі ці лікарі відмовили в огляді та обстеженні дитини. Внаслідок небажання лікарів з КМДЛ виконувати свої професійні обов'язки вимушені були з власної ініціативи шукати лікарів, які б допомогли встановити сину діагноз та призначити лікування. Поїхали в Київ до Інституту нейрохірургії, в якому, зробивши сину електронейроміографію, встановили діагноз «Пост травматична брахіоплексопатія справа, невропатія надлопаткового нерва зі зниженням функції м'язів», що підтверджується протоколом та результатами обстеження в Державній установі «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова АМН України» від 19.09.2011 р.

Оскільки ніякого лікування в Кременчуці сину надавати не поспішали в кінці жовтня 2011 року виключно під примусом їм видали направлення до ПОДКЛ, хоча направити дитину туди місцеві медпрацівники зобов'язані були відразу після інциденту, якщо самі виявилися неспроможними призначити необхідні для встановлення діагнозу обстеження та відповідне лікування.

Лікували сина в ПОДКЛ протягом лише восьми днів, після чого обласний дитячий невролог ОСОБА_9, а також консиліум з лікарів зазначили, що «…даних за неврологічну патологію на момент огляду не виявлено», що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 4273 віл 08.11.2011 р. При цьому висновок невролога ОСОБА_9 про відсутність неврологічних змін не підкріплювався жодними дослідженнями, хоча в Полтаві прямо поруч з нею є новий сучасний електронейроміограф; дитину виписали просто «на вулицю», наче зі станом здоров'я сина все було добре. Лікуючий лікар ОСОБА_10 наполягала на тому, що випирання лопатки - це виключно косметичний дефект, а невролог ОСОБА_9 переконувала, що у сина має місце ортопедичне захворювання, хоча обласний ортопед ОСОБА_11 був іншої думки і вважав, що у сина має місце розлад суто неврологічного характеру. Щоб переконатися у цьому, дитину направили до Харківського інституту хребта та суглобів, професор ОСОБА_12 з якого також підтвердив, що має місце суто розлад нервової системи та направив на консультацію до нейрохірурга, що підтверджується консультативним висновком від 09.11.2011 р.

Цю довідку надали згодом неврологу ПОДКЛ ОСОБА_9 з проханням видати направлення в Київ до Інституту нейрохірургії (бо іншого місця, де нам могли б допомогти, не знали), але невролог ОСОБА_9 у видачі направлення на дообслідування відмовила. Вимушені були йти на прийом до головного лікаря, яка таки примусила ОСОБА_9 виписати це направлення.

21.11.2011 р. в Інституті нейрохірургії сину зробили електронейроміографію з наступним висновком: «Умеренное снижение функции правого длинного грудного нерва и силы сокращения передней зубчатой мишцы (70 % по отношению к здоровой стороне)». Тобто, результати цього обстеження повністю підтверджували позицію ортопеда з ПОДКЛ та професора ОСОБА_12 з Харківського інституту хребта та суглобів та кардинально суперечили позиції Полтавських неврологів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які чомусь були впевнені (незрозуміло, на якій підставі), що у сина немає неврологічних розладів.

Добре усвідомлюючи, що лікуватися нам просто ніде, адже кременчуцькі лікарі не мали ніякого бажання розбиратися в ситуації, а полтавські неврологи лікувати сина фактично відмовилися, виписавши «на вулицю» як здорового, попросили фізіотерапевта з Інституту нейрохірургії приписати хоч якесь лікування.

Повели сина до школи, і знову була вимушена носити ранець, адже вішати його на спину дитині не наважились. При цьому він постійно жалівся, що коли у школі його хтось хоч трошки штовхне, стан травмованої лопатки відразу ж погіршується (у сина дуже сильно відступала права лопатка навіть при мінімальному навантаженні на руку та плече, що супроводжувалося болем). Знову вимушені були через Інтернет шукати клініку, де їм змогли б допомогти, та натрапила на лікарню «Охматдит». В НДСЛ «Охматдит» їй відповіли, що зможуть оглянути дитину тільки при наявності направлення. Саме на той час у Кременчуці знаходилася делегація з обласних медиків, яка приїздить до міста лише раз на рік. Саме так, чисто випадково, у них з'явилася можливість обстежитися в «Охматдиті» (хоча направити туди можна було ще рік тому, відразу ж після травмування, але лікарі цього чомусь принципово не робили та навіть не сповістили про таку можливість).

Таким чином, тільки через рік після травмування дитині провели повноцінне обстеження та призначили лікування. Завідуючий неврологічним відділенням НДСЛ «Охматдит» ОСОБА_13 після проведення детального обстеження повідомила, що справи зі станом здоров'я сина не такі райдужні, як постійно намагалися довести кременчуцькі та полтавські лікарі. В результаті викручування дитині правої руки був травмований не один, а декілька нервів. Коли ж запитали ОСОБА_13 про перспективи одужання, то лікар сумно відповіла мені, що зараз стоїть завдання зберегти те, що мають тобто, щоб не стало гірше). Якби лікувати сина почали б відразу після інциденту, перспективи одужання були б значно обнадійливішими. Так, згідно науковій праці «Руководство по реабилитации больных с двигательными нарушениями» под редакцией А.Н.Беловой, О.Н. Щепетовой, том II, Москва (стр. 276-277), вказано: «Наиболее оптимальньїй срок для начала консервативной терапии первые 5-8 дней после травми. Лечение, начатое спустя 15 и более дней после травмы, считается уже поздним». Також лікування повинно було тривати, згідно цієї ж книги, від 30 до 45 днів, розписане навіть дозування препаратів, після чого необхідно було призначити відповідну реабілітацію. Нагадуємо, що син був госпіталізований через майже 2 місяці після інциденту (і то внаслідок постійного тиску на лікарів з їх боку), а лікування тривало всього 8 днів. Така кричуща халатність кременчуцьких лікарів, а також ненадання належної медичної допомоги з боку полтавських лікарів призвело до того, що на теперішній час ніякі реабілітаційні процедури не призводять до покращення стану дитини. Протягом двох останніх учбових років син відвідувати школу не може та перебуває на надомному навчанні і, згідно настанов фахівців з НДСЛ «Охматдит», повинен навчатися надомно аж до завершення школи (тобто, ще декілька років). Під час останнього перебування в НДСЛ «Охматдит» з 18.10.2013 р. по 25.11.2013 р. лікарі констатували у дитини діагнози: «Компрессионно-ишемическая невропатия длинного грудного нерва, состояние после оперативного лечения» та «Парез с отстоянием правой лопатки», який, згідно п.2.1. п.2 «Переліку медичок показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років» Наказу МОЗ України №454/471/516 від 8.11.2001р., дає право на одержання державної соціальної допомоги строком на 5 років. Під час останнього перебування в НДСЛ «Охматдит» за результатами електронейроміографії встановлено, що довгий грудний нерв у дитини працює на 45% по відношенню до нетравмованої лівої сторони, тобто, стан дитини з часом тільки погіршується. Якби ж брали до уваги тільки настанови місцевих лікарів (наприклад, втирання мазі Дип-Хіт) та нічого самостійно не робили з метою встановлення діагнозу та призначення хоч якогось лікування, стан сина натепер був би, беззаперечно, куди більш тяжким.

22.03.2013 р. прокуратурою м. Кременчука було порушене кримінальне провадження за знаками кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ст.140 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167. В рамках цього провадження 05.07.2013 р. слідчим Євтуховим С.О. була призначена судово-медична експертиза в Головному бюро СМЕ, під час якої експерти ухилилися від відповідей на цілу низку питань слідчого, а у висновку робили посилання на «дані спеціальної медичної літератури» без зазначення назв і джерел цієї інформації, брали до уваги діагнози лікарів, які виявилися неправильними та не підтверджувалися жодними дослідженнями, робили абсолютно безпідставні припущення про якийсь незрозумілий патологічний процес у дитини.

Таким чином, після встановлення коректного діагнозу сину зрозуміли, що діями відповідачів була спричинена майнова та моральна шкода.

Майнова шкода полягає у тому, що відмова лікарів належним чином виконувати свої професійні обов'язки змусила самостійно шукати лікарів та медичні заклади, де сину змогли б надати належну медичну допомогу. Організація лікувального та надомного навчального процесу повністю полишають матір дитини влаштуватися хоч на якусь роботу; існувати втрьох, а також постійно лікувати сина вимушені виключно за кошти, які заробляє батько дитини. Оскільки син не здатний навіть в повній мірі себе самостійно обслуговувати, не кажучи вже про те, щоб виконувати певну, відповідну до його віку роботу, то потребує постійного догляду та допомоги. Їм доводиться витрачати значну частину сімейного бюджету на усунення тих негативних наслідків, які були заподіяні безвідповідальною поведінкою відповідачів, зокрема, довелося витратити кошти на загальну суму 66204,50 гривень, з яких: проїзд до місць лікування (у міста Полтава, Київ, Харків, Санкт-Петербург) та у зворотному напрямку - 7588,20 грн., що підтверджується ксерокопіями проїзних документів; оплата медичних консультацій, реабілітаційних процедур та медикаментів - 7103,50 грн., що підтверджується ксерокопіями чеків, а також купівля абонементів на відвідування басейну з лікувальною метою - 1120 грн., що підтверджується ксерокопіями абонементів; купівля спеціального медичного обладнання для проведення реабілітаційних процедур в домашніх умовах - 5493,00 грн., що підтверджується ксерокопіями чеків; проведення операції в Американській медичній клініці м. Санкт-Петербурга - 120 000 руб. (40000 грн.), що підтверджується ксерокопією квитанції; витрати на харчування під час перебування в інших містах з метою проведення лікувальних та реабілітаційних процедур - 4899,80 грн., що підтверджується ксерокопіями чеків.

Крім зазначеного, їм була спричинена також моральна шкода. Наявність моральної шкоди полягає у душевних стражданнях, які вони пережили у зв'язку з неналежним виконанням своїх професійних обов'язків лікарями КМДЛ, а також лікарями ПОДКЛ, які фактично відмовилися надавати необхідну медичну допомогу, і вони змушені були самостійно шукати по інших містах країни медзаклади з метою визначення діагнозу та призначення відповідного лікування. Мають беззаперечні підстави вважати, що права рука дитини вже не буде функціонувати як до травми, тобто, фактично можна вести мову про часткову недієздатність сина натепер і в майбутньому. В разі своєчасного надання необхідної медичної допомоги існувала досить висока вірогідність того, що стан сина на теперішній час був би незрівнянно кращим. Натепер вже два роки поспіль дитина за станом здоров'я полишена можливості відвідувати школу, спілкуватися з однолітками та вести повноцінний спосіб життя, від чого теж неабияк страждає. Тому, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду оцінюють у розмірі 500 000,00 гривень.

Згідно ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування, у державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвитку лікувальних закладів усіх форм власності.

Статтею 283 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на охорону її здоров'я. Охорона здоров'я забезпечується системною діяльністю державних та інших організацій, передбаченою Конституцією України та законом.

Умовами ст. 284 ЦК України також визначено, що фізична особа має право на надання їй медичної допомоги.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, лише якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я.

Просили стягнути на користь позивача з відповідачів солідарно майнову шкоду в сумі 66204,50 гривень та моральну шкоду - 500 000,00 гривень, завдану неправомірними діями медичних працівників під час виконання ними своїх службових обов'язків.

У судовому засіданні законні представники позивача позов підтримали.

Представник Кременчуцької міської дитячої лікарні проти позову заперечувала. Подала письмові заперечення, в яких зазначала, що історія захворювання дитини має наступну хронологію: 08.09.11 р. травма в школі № 20 чи № 4 (однокласник викрутив назад і смикнув праву руку); 10.09.11 р. -оглянутий лікарем ортопедом-травматологом дитячим ОСОБА_4 в травмпункті дитячої лікарні, д-з «Растяжение святок в области правой лопатки(осмотр). Явка 12.09.11г. на повторний осмотр»; 11.09.11 р.- оглянутий в травмпункті дитячої лікарні травматологом-ортопедом дитячим ОСОБА_5, д-з без зміни; 12.09.11р.- повторно оглянутий лікарем ортопедом-травматологом дитячим ОСОБА_4 в травмпункті дитячої лікарні, д-з «Пост травматичний міозит правої лопаточної области (огляд та рентгенографія)»; 12.09.11 р. оглянутий в дитячій поліклініці ортопедом-травматологом дитячим ОСОБА_6 , д-з «Міозит правого надплечья, рекомендовано покой конечности и мазь «Дип-хит» 2р.в день»; 13.09.11р. самостійно звернулись до Інституту травматології та ортопедії м. Київ, д- «Лівобічна килевижна деформація грудної клітки. Післятравматични зміни правого плечового поясу і правої лопатки. Плосковальгусна деформація стоп Рекомендовано втирання мазі «Траумель С», масаж комірцевої зони №15, обмеження фізичного навантаження, огляд в інституті через 2тижні» (на огляд більше не з'являлись); 14.09.11р. оглянутий лікарем -неврологом дитячим ОСОБА_7: скарги матері на нав'язливі рухи м'язів обличчя у дитини. Згідно запису лікаря в історії розвитку дитини, лікар не виставила передній (предварительный) діагноз, є лише запис «Очаговой симптоматики со стороны нервной системы не виявлено», рекомендоване до обстеження - мазки із носа та глотки, обстеження на лямбліоз та гельмінти (на огляд більше не з'являлись)

Таким чином, дитина після травми на протязі 6 днів оглянута 6-мя фахівцями лікарями травматолагами дитячими - в 3-х різних лікувальних закладах травмпункт, поліклініка, Інститут травматології та ортопедії) та лікарем неврологом дитячим, але серйозних порушень в стані здоров'я дитини не виявлено.

19.09.11 р. самостійно звернулись в Інститут нейрохірургії їм. Ромоданова м.Київ, є проведена ЕМГ: післятравматична брахіоплексопатія справа з порушенням функції м'язів, невропатія. Консультований нейрохірургом: д-з «Після травматичний брахіоплексит (08.09.11) справа, невропатія надлопаткового нерву зі зниженням функції м'язів, які забезпечують рухливість правої лопатки, а не руки), рекомендовано: масаж, лікувальна фізкультура, електростимуляція м'язів правої лопатки. На момент огляду даних за нейрохірургічну патологію, що потребує оперативного лікування не виявлено».

Після консультації в Києві в Інституті травматології та ортопедії та інституті нейрохірургії, повернувшись додому, батьки дитини не повідомили про результати консультацій чи обстежень у лікарів фахівців дитячої поліклініки за місцем проливання, не зверталась за медичною допомогою або направленням на призначені процедури, а самостійно відвідували фізіотерапевтичний кабінет приватного медичного центру «Віком», судячи по додатках до позовної заяви.

В заяві позивач ОСОБА_2 посилається на не отриману необхідність надання дитині допомоги після травми згідно Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з травматичним ушкодженням периферичних нервів, який затверджено Наказом МОЗ України М317 від 13.06,2008року, Але цей Наказ МОЗ для фахівців лікарів-нейрохірургів, які не мають права на лікування дітей, а лікують лише «доросле» населення. Для фахівців нейрохірургів дитячих є Наказ МОЗ №320 від 17.06.2008року «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Дитяча нейрохірургія». Окрім того, фахівці до яких зверталась позивач з дитиною, це-лікарі-травматологи ортопеди дитячі (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6), які працюють за Наказом МОЗ №521 від 26.07.2006року «Про затвердження Протоколів діагностики та лікування захворювань та травм опорно-рухового апарату у дітей». Лікар-нейрохірург дитячий оглядав дитину тільки в Інституті нейрохірургії ім. Ромоданова, але і він не вважав за потрібне госпіталізувати дитину.

Викликає сумніви заява матері про те, що вона «намагалась потрапити з дитиною на прийом до завідуючого травматологічним відділенням, лікаря-хірурга, завідуючого неврологічним відділенням, але всі ці лікарі відмовили їй в огляді та обстеженні дитини» так як відсутні логіка та будь-які докази цього.

Так, при зверненні до медиків за місцем проживання та ознайомлення їх з результатами консультацій у Києві, мати без проблем отримала направлення в обласну дитячу лікарню на дообстеження і лікування дитини в зв'язку із скаргами на періодичне «відставання» правої лопатки, швидку втомлюваність в правому плечовому поясі, неможливість носити ранець, дитина була госпіталізована в неврологічне відділення Полтавської обласної клінічної дитячої лікарні з діагнозом «Посттравматичний брахіоплексит справа?», де отримала лікування з 31.10 по 08.11.201 року. Виписана дитина не «просто на вулицю», як пише заявниця, а «у задовільному стані, з метою уточнення діагнозу та визначення подальшої тактики лікування направлена в НДІ патології хребта та суглобів м. Харків, видано на руки» згідно наданої заявницею виписки з медичної картки № 4273 стаціонарного хворого.

Дитина оглянута 09.11.2011р. професором ОСОБА_12 в АМН України, інституті патології хребта та суглобів ім. проф. Сітенко (Харків), д-з: посттравматична цервікобрахіоплексопатія», рекомендовано носіння комірця Шанца, електроміографія м'язів плечового поясу та консультація нейрохірургом.

В лікарню «Охматдит» дитина потрапила не тому, що позивач «чисто випадково натрапила в Інтернеті», як вона пише у позові, а тому, що вернулась з вимогою до виїзної ЛКК ПОДКЛ визнати дитину інвалідом. Не найшовши у дитини ознак інвалідності, ЛКК видало направлення на дообстеження та лікування в лікарні «Охматдит».

Стаціонарне лікування: 8.10.12р. - 31.10.12р. в НДСЛ «Охматдит», д-з «Постравматична правобічна брахіоплексопатія з переважним порушенням задніх та довгого нервів грудної клітки, тильного нерву лопатки, сколіоз»; 03.12.12-5.12.12 в приватній клініці міста Санкт-Петербург, д-з «Ураження правого довгого грудного нерву», проведена операція «невроліз довгого грудного нерву»; 22.07.13 р. - 7.08.2013 р. в НДСЛ «Охматдит», д-з Залишкові явища правобічної пост травматичної брахіоплексопатії, стан після невролізу правого довгого грудного нерва. Катаральний рефлекс-езофагіт. Катаральний гастрит, бульбіт».

Оглянутий 02.10.13р. зі скаргами на відставання правої лопатки («крилоподібна лопатка» при фізичному навантаженні) консиліумом лікарів ПОДКЛ та дитячими неврологами Кременчуцької дитячої лікарні. Залишкові явища пост травматичної, післяопераційної правобічної брахіоплексопатії, функціональна нестабільність лопатки». Лікарями ЛКК ПОДКЛ 2.10.2013 р. рекомендована консультація неврологом, генетиком НДСЛ «Охматдит» та ортопедом НДІ ім. Сітенко для визначення можливості визнати дитину (за вимогою матері) інвалідом.

Повторно отримав стаціонарне обстеження і лікування в НДСЛ «Охматдит» з 18.10.2013р. - 25.10.2013р., д-з «Компресійно-ішемічна невропатія правого грудного нерва, стан після оперативного лікування. Парез правого переднього зубчатого м'яза з відставанням правої лопатки», рекомендовано огляд на ЛКК для вирішення можливості державної соціальної допомоги згідно наказу МОЗ №454/471/7516 від 8.11.2001р. за місцем проживання, а у випадку конфліктної ситуації - на МСЕК Полтавської області за участю дитячого невролога та ортопеда.

Мати звернулась за місцем проживання і нагляду дитини (п-ка №1 Кременчуцької дитячої лікарні) до лікаря-невролога ОСОБА_16 за отриманням висновку про визнання дитини інвалідом. Лікар направив матір на ЛКК ПОДКЛ, куди вона категорично і в грубій формі (згідно запису в ф. 112/о) відмовилась їхати, а тому він дав направлення в п-ку №2 (відмова ЛКК від розгляду не за місцем проживання).

09.12.13 року мати привела дитину на ЛКК п-ки №1 (за місцем проживання), де на основі скарг, анамнезу захворювання, даних об'єктивного обстеження та виписного епікризу неврологічного відділення НДСЛ «Охматдит» № 677 на стаціонарного хворого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 був виставлений д-з «Компресійно-ішемічна невропатія довгого грудного нерва, стан після оперативного (5.12.12р.) лікування. Парез правого переднього зубчатого м'яза грудної клітки з відставанням правої лопатки, без порушення функції правої верхньої кінцівки». За станом здоров'я та згідно висновку НДСЛ «Охматдит» дитина не може бути визнана інвалідом в зв'язку із відсутністю стійких тяжких рухових порушень (парези однієї або більше кінцівок, генералізовані гіперкінези, порушення координації, тощо, поєднані з порушенням мови, зору, слуху, ендокринною недостатністю, розладами функції газових органів або без них) як це вимагає розділ 1 п. 2 п.п.2.1 Наказу МОЗ України, Міністерства праці та соціального захисту населення. Міністерства фінансів України №454/471/516 від 8.11.200Іроку «Про затвердження Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років». Громадянці ОСОБА_2 на руки видана довідка-витяг із протоколу засідання ЛКК п-ки №1 та направлення на конфліктну ЛКК при ПОДКЛ для повторної можливості визнати дитину інвалідом в зв'язку із її незгодою з рішенням ЛКК за місцем проживання. Конфліктна ЛКК, організована за рекомендацією Охматдиту, розглянувши питання, не знайшла у дитини ознак інвалідності. Батьки подали позовні заяви (в березні 2014р.) про неправильні дії ЛКК.

Так, не обґрунтовані і безпідставні вимоги до неправильних дій лікарів від осіб, які не мають медичної освіти, але керуються висновком СМЕ: тактика лікаря ОСОБА_4 була правильною під час первинного огляду дитини, за умов викручування правої руки назад при відсутності після травматичних змін на рентгенограмі 12.09.11р., 30.03.12р, МРТ - сканах від 14.12.11 р. та 09.10.12р., виникнення нейропатії довгого грудного нерва не є можливим. Беручи до уваги характер патологічного процесу у дитини ОСОБА_1, слід відмітити, що несвоєчасне визначення причини захворювання та не становлення основного діагнозу, лікарями КМДЛ та ПОДКЛ не могло вплинути на перебіг захворювання. Лікування було призначене правильно и не могло погіршити стан дитини», яке не підтверджує неправильні дії лікарів.

Представник ПОДКЛ проти позову заперечував, в подальшому просив справу розглянути без його участі.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Згідно ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування, у державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвитку лікувальних закладів усіх форм власності.

Статтею 283 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на охорону її здоров'я. Охорона здоров'я забезпечується системною діяльністю державних та інших організацій, передбаченою Конституцією України та законом.

Статтею 284 ЦК України також визначено, що фізична особа має право на надання їй медичної допомоги.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, лише якщо вона доведе, що шкоди завдано не з ї вини.

Моральна шкода, завдана особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я.

08.09.2011 р. ОСОБА_1 була спричинена травма (однокласник викрутив праву руку та смикнув її до низу, після чого син вдарився правою підпахвою об край парти), внаслідок чого стала сильно випирати права лопатка та син почав скаржитися на біль в області правого надпліччя. Звернулися до травмпункту при КМДЛ, де лікар ОСОБА_4 оглянув сина та діагностував розтягнення зв'язок івидав довідку, в якій записав діагноз «Растяжение святок в обл. правой лопатки?» та рекомендував повторний огляд на наступний день, під час якого лікар ОСОБА_5 видав довідку з діагнозом «Посттравматический миозит правой лопаточной области» в той же день, 12.09.2011 р., лікар-ортопед ОСОБА_6 діагностував у сина «Миозит правого надплечья» та порекомендував спокій кінцівки та втирання мазі Дип-Хіт.

14.09.2011 р. лікар-невролог КМДЛ ОСОБА_7 записала у картці: «…На момент осмотра очаговой с-ки со сторони НС не выявлено».

Поїхали в Київ до Інституту нейрохірургії, в якому, зробивши сину електронейроміографію, встановили діагноз «Пост травматична брахіоплексопатія справа, невропатія надлопаткового нерва зі зниженням функції м'язів», що підтверджується протоколом та результатами обстеження в Державній установі «Інститут нейрохірургії ім.. акад.. А.П. Ромоданова АМН України» від 19.09.2011 р.

Лікували сина в ПОДКЛ протягом восьми днів, після чого обласний дитячий невролог ОСОБА_9, а також консиліум з лікарів зазначили, що «…даних за неврологічну патологію на момент огляду не виявлено», що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 4273 віл 08.11.2011 р.

21.11.2011 р. в Інституті нейрохірургії сину зробили електронейроміографію з наступним висновком: «Умеренное снижение функции правого длинного грудного нерва и силы сокращения передней зубчатой мишцы (70 % по отношению к здоровой стороне)». Тобто, результати цього обстеження повністю підтверджували позицію ортопеда з ПОДКЛ та професора ОСОБА_12 з Харківського інституту хребта та суглобів та кардинально суперечили позиції Полтавських неврологів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які чомусь були впевнені (незрозуміло, на якій підставі), що у сина немає неврологічних розладів.

22.03.2013 р. прокуратурою м. Кременчука було порушене кримінальне провадження за знаками кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ст.140 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167. В рамках цього провадження 05.07.2013 р. слідчим Євтуховим СО. була призначена судово-медична експертиза в Головному бюро СМЕ, під час якої експерти ухилилися від відповідей на цілу низку питань слідчого, а у висновку робили посилання на «дані спеціальної медичної літератури» без зазначення назв і джерел цієї інформації, брали до уваги діагнози лікарів, які виявилися неправильними та не підтверджувалися жодними дослідженнями.

Згідно акту судово-медичного дослідження № 1136 у дитини ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді правосторонньої після травматичної брахіоплексопатії з порушенням функції м'язів правої лопатки з набряком м'яких тканин які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Відповідно до акту додаткового судово-медичного дослідження № 849 Проведенням додаткового судово-медичного обстеження малолітнього ОСОБА_1 з урахуванням даних його огляду, медичної документації на його ім'я, анамнестичних відомостей встановлено, що розбіжності в трактовці клінічної картини, викладені в заключеннях фахівців провідних профільних установ, а саме з - Інституту нейрохірургії ім. А.П. Ромоданова від 19.09.2011р: „Післятравматична брахіоплексопатія справа, невропатія надлопаткового нерву із зниженням функції»; - Інституту травматології та ортопедії АМН України від 13.09.2011р: „Лівобічна кулеподібна деформація грудної клітки, плосковальгусна деформація стоп; - Інституту патології хребта та суглобів ім. М.І.Ситенка від 9.11.2011р: «Післятравматична цервікобрахіоплексопатія справа»; - Інституту нейрохірургії ім. А.П. Ромоданова від 21.11.2011р : «Консультирован по поводу невропатии правого грудного нерва»; - Інституту нейрохірургії ім.. А.П.Ромоданова від 28.12.2011р: «Ознак міопатичного процесу не виявлено»

та невідповідність даних електронейроміографії від 19.09.2011р: „Признаки умеренного снижения сильф сокращения мышц лопатки справа. Сила сокращения мышц тенора, гипертенора, бицепса, дельтовидной мышцы сохранено, в пределах нормы, скорость проведення нервного возбуждения нервами правой верхней конечности сохранено в пределах нормы» із її заключенням: «Посттравматическая ірахиоплексопатия справа с нарушением функции мышц справа», поряд з наявністю в обстежуваного кулеподібної деформації грудної клітини, сколіозу І ступеню, відсутністю об'єктивних судово-медичних даних про наявність та характер тілесних ушкоджень від подій 08.09.2011 р (як при огляді судово-медичними експертами, так і в представленій медичній документації), відсутністю будь-якої клінічної динаміки даного стану позбавляють експертну комісію можливості визначити походження та давність виникнення нестабільності лопатки у малолітнього ОСОБА_1

Згідно підсумків висновку експерта № 305/13, беручи до уваги характер патологічного процесу у дитини ОСОБА_1 слід відмітити, що несвоєчасне визначення і причини основного діагнозу дитині ОСОБА_1 лікарями Кременчуцької дитячої лікарні, Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні не могло вплинути на перебіг захворювання. А виходячи з лікування, що застосовувалося до дитини ОСОБА_1 в ПОДКЛ та лікарями КДЛ, яке включало в себе медикаментозні препарати та фізіотерапевтичні процедури, спрямовані на покращення трофіки нервової тканини та відновлення функціональної активності м'язових тканин в зоні інервації вказаного нерва слід вказати, що воно було призначене правильно й не могло погіршити стан дитини.

З наданих позивачем доказів не вбачається, що внаслідок саме неправомірних дій відповідачів позивач зазнав шкоди, оскільки між шкодою та діями відповідачів немає прямого причинного зв'язку, а всі докази ґрунтуються на припущеннях самого позивача.

Таким чином, зважаючи на відсутність вини відповідачів, відсутності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та наслідками для позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 14, 45, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 228, 233 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременчуцької міської дитячої лікарні, Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок неналежного надання медичної допомоги - відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: