Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Маляренка А.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Малокаховської сільської ради Каховського району про стягнення невиплаченої компенсації соціальної відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, відшкодування середнього заробітку за час затримки виплат, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Малокаховської сільської ради Каховського району про стягнення невиплаченої компенсації соціальної відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, відшкодування середнього заробітку за час затримки виплат, посилаючись на те, що є матір'ю, яка виховує дитину без батька та має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки». Проте при звільненні з роботи, відповідачем не було виплачено компенсацію за всі невикористані дні такої відпустки, а на письмове звернення, відповідач відповів відмовою, у зв'язку з чим просила стягнути на свою користь 2 064 грн 44 коп. компенсації за невикористану додаткову відпустку та 20 811 грн 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з недоведеності та безпідставності позовних вимог ОСОБА_1, оскільки позивачем не надано доказів, які підтверджують відсутність участі батька у вихованні дитини, та відповідно наявність її права на отримання соціальної відпустки.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши про відповідність рішення суду вимогам матеріального та процесуального права.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 02 грудня 2013 року до 30 травня 2014 року перебувала на посаді головного бухгалтера Малокаховської сільської ради Каховського району.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що сама виховує сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є ОСОБА_2, шлюб із яким розірвано 29 червня 2011 року, а відтак має право на виплату компенсації за весь час невикористаної додаткової відпустки, яка, належала їй як одинокій матері відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_831433/ed_2015_01_15/pravo1/Z960504.html?pravo=1>.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_831433/ed_2015_01_15/pravo1/Z960504.html?pravo=1> жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Визначення «одинокої матері» наведено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS92011.html?pravo=1> та п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_71/ed_2015_01_15/pravo1/Z960504.html?pravo=1>».

Так згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Оскільки п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_71/ed_2015_01_15/pravo1/Z960504.html?pravo=1>» визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання (аліменти) для надання відпустки значення не має.

Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки.

Тому одним із документів для підтвердження того, що батько не бере участі у вихованні дитини, можуть бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав, рішення органів опіки та піклування або суду щодо участі батька у вихованні дитини, ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів, тощо.

Крім того, підтвердженням відсутності участі батька у вихованні дитини може бути акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, а також довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.

Отже, розлучена жінка, яка дійсно виховує сама дитину (без батька), для отримання додаткової соціальної відпустки має надати копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про розірвання шлюбу та документ, який підтверджував би те, що батько не бере участі у вихованні дитини.

Апеляційний суд на вказані норми матеріального права уваги не звернув, та помилково вважав, що свідоцтво про розірвання шлюбу та довідка зі школи від 03 квітня 2014 року, згідно якої виховуванням дитини займається лише мати - ОСОБА_1, батько у школі ніколи не з'являвся, не можуть бути належними доказами, що підтверджують статус позивача, як одинокої матері.

Крім того, оскільки соціальна додаткова відпустка, передбачена ст. 19 Закону України «Про відпустки» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_831433/ed_2015_01_15/pravo1/Z960504.html?pravo=1>, надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік.

Тобто, суду необхідно перевірити, чи за час, який просила позивач виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку її статус одинокої матері не змінювався.

Також суду необхідно звернути увагу, що відповідно до норм ст. ст. 116 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_01_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, 117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_01_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1> середній заробіток за весь час затримки підлягає стягненню з часу звільнення працівника та не проведення повного розрахунку і до ухвалення судового рішення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_01_25/pravo1/KP950100.html?pravo=1>.

Таким чином апеляційним судом у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.В. Маляренко

В.О. Савченко