Справа № 744/73/15-ц
Провадження № 2-н/744/5/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Семенівка 29 січня 2015 року

Суддя Семенівського районного суду Чернігівської області Попович В.В., розглянувши заяву про видачу судового наказу Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, Публічне акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго", подало до Семенівського районного суду Чернігівської області заяву про видачу судового наказу відносно боржника, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у якій заявник просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, проживаючих АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" 6003 (шість тисяч три) гривні 94 копійок за послуги у сфері теплопостачання, за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

У заяві заявником вказано наступну адресу боржника: АДРЕСА_1. Однак, згідно довідки Семенівського районного сектору УДМС України в Чернігівській області про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 29 січня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрованим (знятим з реєстрації) по Семенівському району Чернігівської області не значиться.

Згідно ч.6 ст.100 ЦПК України передбачено, що у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу, щодо якої відсутні підстави для її повернення чи відмови у видачі судового наказу, вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника. У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Окрім того, правилами ст. 96 ЦПК України визначені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, проте законом не передбачена можливість винесення судового наказу щодо двох і більше відповідачів (солідарна відповідальність).

До судового наказу долучено платіжне доручення №736 на суму 121,80 грн. від 22.04.2014 року

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Таким чином, належним доказом сплати судового збору є платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку.

Позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення, проте без відмітки про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, також не містить відомостей про те, за який саме наказ сплачено судовий збір та не містить що не є належним доказом сплати судового збору.

Відповідно до ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ч.6 ст. 100 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті заяви про видачу судового наказу Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання - відмовити.

Повідомити заявника, Публічне акціонерне товариство "Облтеплокомуненерго", про те, що, відповідно до ч. 2 ст. 101 Цивільного процесуального кодексу України, відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвалу разом із заявою та всіма доданими до неї документами невідкладно надіслати Публічному акціонерному товариству "Облтеплокомуненерго".

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. При постановленні ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.В.Попович