АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар: Паучек І.І.

з участю: представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2, представника головного управління юстиції у Чернівецькій області Калинюк Л.Г., представника ПАТ «ВіЕс Банк» Винника І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, інтереси якого представляє за довіреністю ОСОБА_2, та публічного акціонерного товариства «Ві Ес Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ві Ес Банк» до головного управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов М,П., ОСОБА_6 про визнання недійсними постанови №38990985 про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та зобов'язання ОСОБА_1 повернути майно власнику, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач публічне акціонерне товариство «Ві Ес Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів: Головного управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області

№22-ц/794/333/15 Головуючий у 1 інстанції Ярема Л.В. Категорія 59 Доповідач Перепелюк Л.М. Манжосов М.П., ОСОБА_6, про визнання недійсними постанови № 38990985 про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та зобов'язання ОСОБА_1 повернути майно власнику.

Посилався на те, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження № 38990985 по примусовому виконанню виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №2-1457 від 06.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ві Ес Банк», заборгованості за кредитним договором № KF 52572 в розмірі 2785957 грн. 25 коп. та виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/4932/13-ц від 12.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 3240606 грн. 00 коп.

Вказував, що виконання зобов'язань за кредитним договором № KF 52572 від 29 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку передано поділене в натурі нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 376,40 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,0326 га, кадастровий номер ділянки НОМЕР_1, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належить боржнику ОСОБА_6, іпотечний договір посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О. та накладено заборону відчуження зазначеної в договорі нерухомості.

11 листопада 2013 року було призначено прилюдні торги з продажу вищезазначеного майна за стартовою ціною 3246505 грн. 00 коп., про що Чернівецька філія підприємства ПП «Спіціалізоване підприємство Юстиція» повідомила ПАТ «Ві Ес Банк». 19 листопада 2013 року банк було повідомлено про призначення прилюдних торгів на 02 грудня 2013 року з продажу майна за стартовою ціною 3214039 грн. 95 коп. 03 лютого 2014 року ВПВР УДВС у Чернівецькій області повідомило банк про те, що прилюдні торги не відбулися через відсутність купівельного попиту, та запропоновано в 15-ти денний термін з дня отримання повідомлення заявити про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно за початковою вартістю 3246505 грн. 00 коп.

06 березня 2014 року банк отримав постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, відповідно до якої іпотечне майно банку передано ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу,а також акт державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року ОСОБА_1

Позивач вважав, що постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та акт про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року є незаконними і підлягають скасуванню, оскільки дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» та такими діями державного виконавця порушено права банку як іпотекодержателя щодо задоволення вимог за основним зобов'язанням забезпеченим іпотекою.

Позивач просив визнати недійсною постанову ВП № 38990985 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, визнати недійсним акт державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та зобов'язати ОСОБА_1 повернути боржнику ОСОБА_6, як власнику, квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 376,40 кв. м. та земельну ділянку, площею 0,0326 га, кадастровий номер ділянки НОМЕР_1, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які перебувають у іпотеці ПАТ «Ві Ес Банк».

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Ві Ес Банк» до головного управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов М,П., ОСОБА_6 про визнання недійсними постанови ВП №38990985 про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та зобов'язання ОСОБА_1 повернути майно власнику відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його,ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

ПАТ «ВіЕс Банк» також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції,ухвалити нове рішення, яким визнати недійсною постанову ВП № 38990985 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, визнати недійсним акт державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та зобов'язати ОСОБА_1 повернути боржнику ОСОБА_6, як власнику, квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 376,40 кв. м. та земельну ділянку, площею 0,0326 га, кадастровий номер ділянки НОМЕР_1, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які перебувають у іпотеці ПАТ «Ві Ес Банк».

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є:- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; - недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи; - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові публічного акціонерного товариства «Ві Ес Банк» до головного управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов М,П., ОСОБА_6 про визнання недійсними постанови ВП №38990985 про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та зобов'язання ОСОБА_1 повернути майно власнику, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права , його висновки не відповідають обставинам справи, а обставини, які суд вважав встановленими, є недоведеними.

Так, судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження № 38990985 по примусовому виконанню виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №2-1457 від 06.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ві Ес Банк», заборгованості за кредитним договором № KF 52572 в розмірі 2785957 грн. 25 коп. та виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/4932/13-ц від 12.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 3240606 грн. 00 коп.

На виконання зобов'язань за кредитним договором № KF 52572 від 29 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку передано поділене в натурі нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 376,40 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,0326 га, кадастровий номер ділянки НОМЕР_1, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належить боржнику ОСОБА_6, іпотечний договір посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О. та накладено заборону відчуження зазначеної в договорі нерухомості.

11 листопада 2013 року було призначено прилюдні торги з продажу вищезазначеного майна за стартовою ціною 3246505 грн. 00 коп., про що Чернівецька філія підприємства ПП «Спіціалізоване підприємство Юстиція» повідомила ПАТ «Ві Ес Банк». 19 листопада 2013 року банк було повідомлено про призначення прилюдних торгів на 02 грудня 2013 року з продажу майна за стартовою ціною 3214039 грн. 95 коп. 03 лютого 2014 року ВПВР УДВС у Чернівецькій області повідомило банк про те, що прилюдні торги не відбулися через відсутність купівельного попиту, та запропоновано в 15-ти денний термін з дня отримання повідомлення заявити про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно за початковою вартістю 3246505 грн. 00 коп.

06 березня 2014 року банк отримав постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, відповідно до якої іпотечне майно банку передано ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу, а також акт державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року ОСОБА_1

Відмовляючи у позові ПАТ «ВіЕсБанк» про визнання недійсними постанов державного виконавця та акту державного виконавця від 28.02.2014 року, суд помилково, з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважав, що спір повинен вирішуватись не у позовному провадженні, а також, що позивач неправильно обрав спосіб захисту порушеного права.

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом про визнання недійсними постанови державного виконавця та його акту про передачу майна, належного на праві власності боржнику ОСОБА_6, стягувачу ОСОБА_1, позивач ПАТ «ВіЕсБанк» предметом позову визначив передачу нерухомого майна-предмета іпотеки, стягувачу, який не є іпотекодержателем, тобто просив визнати недійсним правочин щодо передачі майна ОСОБА_1, для набуття останнім права власності на зазначене майно. Тому, між сторонами фактично виник спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

ч. 1 ст. 16 ЦК передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Тому, позивач, а не суд, вправі вибирати спосіб захисту свого порушеного, невизначеного або оскаржуваного права.

Колегія суддів вважає, що позов публічного акціонерного товариства «Ві Ес Банк» до головного управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов М,П., ОСОБА_6 в частині визнання недійсними постанови №38990985 про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 2677-VI) передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, належним чином не врахував положення ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», тобто не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи(погоджена дія двох або більше сторін), спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Винесення постанови та акту передачі майна державним виконавцем що складається з: квартири №1, що складається із: на першому поверсі 1-1 коридору пл..2,80 кв.м., 1-2 вбиральні п. 1,90 кв.м, 1-3 передпокою пл..22,20 кв.м., 1-4 кімнати пл..3,80 кв.м., 1-5 кіхні пл..25,5 кв.м.; на другому поверсі 1-6 передпокою пл..22,20 кв.м., 1-7 кімнати пл..20.10 кв.м., 1-8 кімната пл..17,80 кв.м., 1-9 кімнати пл..25,80 кв.м., 1-10 санвузла пл..10,10 кв.м,; на мансарді 1-11 сходової клітини пл..3,10 кв.м., 1-12 коридору пл..23.80 кв.м., 1-13 комори пл..1,50 кв.м., 1-14 приміщення пл..16.60 кв.м., 1-15 гардеробної пл..14,60 кв.м., 1-16 гардеробна пл..22,10 кв.м, 1-17 приміщення пл.15,80; на цокольному поверсі 1-18 гаражу пл..25,50 кв.м., 1-19 підвалу пл..9,80 кв.м., 1-20 приміщення пл.. 2,40., 1-21 коридору пл..15,60 кв.м., 1-22 сходової клітини пл.. 2,20 кв.м., 1-23 приміщення пл. 5-80 кв.м., 1-24 приміщення пл. 11,40 кв.м., 1-25 приміщення пл. 11,60 кв.м., 1-26 приміщення 3,70 кв.м., 1-27 котельні пл..4,50 кв.м., загальною площею 376,40 кв.м., в тому числі житлова площа 101,70 кв.м., крім того огорожа №2, що розташоване в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0326 га, кадастровий номер ділянки НОМЕР_1, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в рахунок погашення боргу за ціною, визначеною експертом, яка станом на 15 липня 2013 року складає: 3246505,00 грн. на виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/4932/13-ц від 12.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 3240606 грн. 00 коп. фактично є правочином, наслідком якого повинно було відбутися набуття права власності стягувачем ОСОБА_1 щодо переданого майна.

У зв'язку з наявністю обтяження у вигляді іпотеки на майно боржника ОСОБА_6 , нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на це майно, що також підтверджує недійсність правочину передачі майна від боржника стягувачу після того, як прилюдні торги не відбулися.

Таким чином, постанова державного виконавця від 28 лютого 2014 року про передачу майна та його ж акт про таку передачу від 28 лютого 2014 року позбавили права іпотеко держателя ПАТ «ВіЕсБанк» на подання до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 9 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

В суді апеляційної інстанції представником ПАТ «ВіЕсБанк» Винником І.І. надано копію позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕсБанк», треті особи - ОСОБА_6, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу про припинення іпотечного договору та виключення з державного реєстру іпотек, яка подана до Шевченківського районного суду м.Чернівці, згідно якої відповідач по справі, яка розглядається апеляційним судом, ОСОБА_1, вважаючи себе власником переданого йому згідно постанови та акту державного виконавця нерухомого майна, просить припинити іпотеку. Крім того, згідно поданого у суді апеляційною інстанцією витягу із реєстру нерухомого майна власником спірного майна на день слухання справи в суді апеляційної інстанції все ще є боржник ОСОБА_6 і щодо до цього майна існує обтяження, тобто іпотека, а тому твердження ОСОБА_1, що він став власником зазначеного спірного майна, є недоведеним та безпідставним, свідчить про те, що фактично правочин передачі йому, ОСОБА_1, майна не відбувся, оскільки відсутня правова ознака набуття ним права власності на передане майно.

Отже, предметом оскарження є передача нерухомого майна-предмета іпотеки - іншому стягувачу, який не є іпотекодержателем, всупереч обтяженню на майно-договору іпотеки.

З врахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що правочин у формі постанови та акту державного виконавця від 28.02.2014 року слід визнати недійсним.

Оскільки, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, судом неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права, тому відповідно до вимог п.п.3 та 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід задовольнити позов публічного акціонерного товариства «Ві Ес Банк» до головного управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов М,П., ОСОБА_6 та визнати недійсними постанову ВП №38990985 про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та акт державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року.

Що стосується позовних вимог ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_1 про зобов'язання останнього передати майно власнику ОСОБА_6, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси передачі майна стягувачу ОСОБА_1

ОСОБА_6, який є власником спірного майна і право користування якого порушене передачею майна згідно постанови про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року ОСОБА_1 з позовом про відновлення його порушеного права не звертався, а по справі є лише третьою особою, повноваження ПАТ «ВіЕєБанк» на звернення до суду від його імені з позовом про захист його прав не надавав, а тому ПАТ «ВіЕсБанк», заявивши позов про зобов'язання ОСОБА_1 повернути майно власнику є неналежним позивачем. Норми цивільно - процесуального права не передбачають підстав та заміни неналежного позивача.

Тому, з наведених підстав у позові ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_1 про повернення майна власнику ОСОБА_6 слід відмовити.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову публічного акціонерного товариства «Ві Ес Банк» до головного управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов М,П., ОСОБА_6 про визнання недійсними постанови ВП №38990985 про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1, інтереси якого представляє за довіреністю ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 грудня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Ві Ес Банк» до головного управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов М,П., ОСОБА_6 про визнання недійсними постанови ВП №38990985 про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та зобов'язання ОСОБА_1 повернути майно власнику-задовольнити частково.

Визнати недійсною Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манджосова М.П., від 28 лютого 2014 року про передачу майна стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу.

Визнати недійсним акт державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манджосова М.П, від 28 лютого 2014 року про передачу майна стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу його в законну силу.

Головуючий:

Судді: