АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Слободянюк С.В.

суддів - Корчевного Г.В.,Українець Л.Д.,

при секретарі - Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №87.1/АА-00004.08.2 від 11 квітня 2008р., яка станом на 19 червня 2013р. в загальній сумі становить 45 820 доларів США і З 920 511,36 грн. з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 8 518,97 доларів США, сума поточної заборгованості за процентами за кредитом - 190,04 долара США, сума простроченої заборгованості за кредитом - 20 688,30 доларів США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 16 423,38 доларів США, загальна сума, пені за несвоєчасно погашення кредитної заборгованості - 3 900 493,28 гри., загальна сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 20 018,08 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Банк зазначав, що 11 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №87.1/АА-00004.08.2, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 31 700 доларів США терміном по 11 квітня 2015р. зі сплатою 12,50 % річних. Відповідачем належним чином не виконуються умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» (далі БАНК) суму простроченої заборгованості за кредитом - 8 518,97 доларів США, суму поточної заборгованості за процентами за кредитом - 190,04 долара США, суму простроченої заборгованості за кредитом - 20 688,30 доларів США, суму простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 16 423,38 доларів США, загальну суму пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 3 900 493,28 грн., загальну суму 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 20 018,08 грн., а всього заборгованості: 54 820 доларів США і 3 920 511 грн. 36 коп., а також 3 441 грн. судового збору (а.с.56-57).

Ухвалою цього ж суду від 10 серпня 2015 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення (а.с.92,93).

Не погоджуючись з заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року, ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового, яким зменшити нараховану пеню за кредитним договором згідно вимогам законодавства, судові витрати покласти на позивача.

Апелянт зазначає, що без його відома БАНКом була збільшена процентна ставка, розмір пені значно перевищує основну суму боргу. Крім того апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що матеріали справи не містять доказів про право БАНКу на надання кредитів в іноземній валюті.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, представник БАНКу - ОСОБА_3 скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №87.1/АА-00004.08.2, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 31 700 доларів США терміном по 11 квітня 2015 року зі сплатою 12,50 % річних (а.с.5-8, 9-11 - копія кредитного договору з додатком до нього).

На забезпечення зазначеного кредитного договору і 11 квітня 2008 року між тими ж сторонами було укладено договір застави транспортного засобу (а.с.15-19 - копія договору).

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вказує в позові позивач, відповідач кредит і відсотки за його користування не повертає, у зв*язку з чим станом на 19 червня 2013 року виникла заборгованість в загальній сумі 45 820 доларів США, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 8 518,97 доларів США, сума поточної заборгованості за процентами за кредитом - 190,04 долара США, сума простроченої заборгованості за кредитом - 20 688,30 доларів США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 16 423,38 доларів США.

Також 3 920 511,36 грн., з яких загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 3 900 493,28 грн. та загальна сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 20 018,08 грн. (а.с.27-29 - розрахунок заборгованості).

Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Відповідно до ст. 611, 623 ЦК України, у випадку затримки оплати відповідач зобов'язаний сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з вимог позовної заяви, БАНК ставив питання щодо стягнення з ОСОБА_2 загальної суми заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 820, 69 доларів США (а.с.1, 3).

Даний розмір заборгованість за кредитним договором загалом відповідає тим сумам, які стягнуто судом, зокрема: 8 518,97 доларів США сума поточної заборгованості за процентами за кредитом + 190,04 долара США, сума простроченої заборгованості за кредитом + 20 688,30 доларів США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту + 16 423,38 доларів США.

Суд першої інстанції помилково зазначив у рішення щодо стягнення загальної суми . заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 820, 69 доларів США, чим фактично вийшов за межі заявлених вимог.

Доводи апелянта про те, БАНК не мав повноважень на видачу кредитних коштів в іноземній валюті не заслуговує на увагу виходячи з наступного.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» ( далі: Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).

У даному випадку з наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається, що на час укладення кредитного договору ПАТ «Родовід Банк» мав відповідну ліцензію на здійснення валютних операцій.

В апеляційній скарзі апелянтом оскаржується розмір неустойки, оскільки її розмір значно перевищує розмір основного боргу.

Колегія суддів погоджується з таким доводом виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначеної норми ЦК України вбачається, що сторонам договору надано право самостійно встановлювати розмір неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов'язання, якщо інше не встановлено законом. Крім того, зазначеною нормою, незважаючи на принцип свободи договору закріплений в ст. 6 ЦК України, надано право суду зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, сума основного зобов'язання ОСОБА_2 становить 45 820, 69 доларів США, загальний розмір неустойки з 3 900 493 грн.28 коп., тобто значно перевищує основну суму боргу.

У постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2013 року у справі про стягнення боргу за договором позики вказано, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до роз'яснень п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка.

В даному конкретному випадку судом проведений заочний розгляд справи і заява про зменшення розміру неустойки подана відповідачем до апеляційного суду.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки (пені) за заявою боржника суд апеляційної інстанції враховує наступні обставини.

На утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина та він є єдиним працюючим в сім*ї.

Враховуючи зазначене, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд правомірно скористовується наданим йому правом, визначеним ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшує розмір пені до розміру завданих збитків.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і зміни рішення, є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду, в частині задоволення вимог про стягнення пені підлягає зміні та зменшенню стягнутої судом пені з 3900 493,28 грн. до 366 107,31 грн. (загальну сума заборгованості за кредитом що еквівалента 45 820,00 доларів США за крусом НБД на час складання розрахунку заборгованості (а.с.29). Також підлягає зміні загальна заборгованість за кредитним договором з 54 820 доларів США до 45 820 доларів США.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,309, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року змінити в частині стягнення загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, зменшити розмір пені з 3 900 493 грн.28 коп. до 366 107 грн.31 коп.; змінити рішення в частині стягнутої загальної суми заборгованості з 54 820 доларів США до 45 820 доларів США.

В решті заочне рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді