Провадження № 6/554/752/2015
У Х В А Л А

Іменем України

09 листопада 2015 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Кулешової Л.В.,

при секретарі судового засідання Шевченкові О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві подання старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2015 року до суду надійшло вищевказане подання, в обґрунтування якого зазначено, що на виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3720 від 08.01.2008, виданого Київським районним судом м.Полтави про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини до досягнення повноліття.

У поданні зазначає, що 16.11.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої за вих.№41747 направлено на адреси сторін. 16.07.2015 державним виконавцем здійснено виклик боржника на 24.07.2015, однак боржник на виклик не з'явився. З метою перевірки майнового стану боржника до реєструючих право власності установ 16.07.2015 направлено запити. Також 02.09.2015 та 29.09.2015 до Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області направлені постанови про примусовий привід боржника, однак боржника до державного виконавця не з'явився.

Державний виконавець зазначає, що заборгованість станом на 01.10.2015 становить 39452,07 грн., яка боржником не погашається.

Згідно наданих на запити відповідей за боржником зареєстрованого майна, на яке може бути звернуто стягнення, не встановлено.

Державний виконавець у поданні зазначає, що рішення суду не виконано та боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього цим рішенням, а державним виконавцем вжито передбачених законодавством заходів примусового виконання рішення. Тому, на підставі викладеного, державний виконавець за погодженням з начальником Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням Київського районного суду м.Полтави.

У судове засідання державний виконавець не зявився. Відповідно до положень ч.2 ст.377-1 ЦПК України судом прийнято рішення негайно розглянути подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за даної явки учасників судового провадження.

Суд, вивчивши суть подання, дослідивши додані до нього матеріали, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (пункт 5); якщо до нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (пункт 8).

За змістом пункту 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 90 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у пункті 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Аналогічне положення закріплене і в розясненнях Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013, а саме: ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положення частини 2 статті 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Ухиленням боржника від виконання своїх зобов'язань не можна вважати лише наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашення боргу в добровільному порядку.

Також відповідно до інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, встановлений порядок звернення державного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборони вїзду в Україну у разі невиконання боржником своїх зобовязань. Вказаний нормативно-правововий акт передбачає, що подання державного виконавця повинно містити, зокрема підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Як вбачається з подання, на виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа №2-3720 від 08.01.2008, виданого Київським районним судом м.Полтави про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини до досягнення повноліття (а.с.5).

Державний виконавець вказує, що станом на 01.10.2015 заборгованість по аліментам становить 39452,07 грн. (а.с.2,8). Надає копію виконавчого документа та копію постанови відкриття виконавчого провадження ВП 22597884 від 16.11.2010 (а.с.5,6). До подання долучено також копію вимоги-попередження від 16.07.2015 №34788, якою зобовязано боржника ОСОБА_2 зявитись 24.07.2015 до ВДВС (а.с.7).

Згідно копії запиту від 16.07.2015 №34789 державним виконавцем направлено вимоги про надання інформації до державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, центру ДАІ 5301, державної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо наявності майна, цінних паперів, належних на праві власності ОСОБА_2 (а.с.7), на який з центру ДАІ надійшла відповідь про відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів (а.с.9), а з НКЦПФР листом від 14.08.2015 №09/01/17561/НК повідомлено про відсутність вказаної особи серед власників пакетів акцій емітентів (а.с.10).

Згідно копії постанови від 02.09.2015 державним виконавцем прийнято рішення про примусовий привід боржника на 11.09.2015 (а.с.11), однак вказаний захід не був реалізований Октябрським РВ ПМУ у звязку із тим, що документ про його виконання надійшов із запізненням, про що зазначено у листі від 21.09.2015 №8/4687 (а.с.12). 29.09.2015 державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника на 22.10.2015 (а.с.13), та результати щодо його виконання у матеріалах подання відсутні.

Інших документів в обгрунтування доводів подання державним виконавцем до суду не надано.

Проте, державним виконавцем у поданні не наведено жодних обґрунтувань ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобовязань.

Доказів належного примусового виконання судового рішення державним виконавцем у встановленому законом порядку теж до суду не надано.

Так, встановлено, що вказане виконавче провадження відкрито державним виконавцем ще 16.11.2010, а документальне підтвердження виконавчих дій державного виконавця надано лише з липня 2015 року, тобто після перебігу значного періоду в часі, за який відсутні докази обґрунтованих зволікань щодо виконання виконавчого документа.

Крім того, державним виконавцем не вчинено всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на погашення боргу, та у поданні не доведено, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, ухиляється від виконання своїх боргових зобовязань та за час виконання рішення виїжджав за межі України, чи має такі наміри, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно чи систематично не зявлявся на виклики державного виконавця. Також у поданні відсутні відомості про обізнаність боржника ОСОБА_2 про відкрите виконавче провадження та щодо строків його добровільного виконання.

Отже, державним виконавцем, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, як і не доведено усіх обставин, на які він посилається у своєму поданні.

Відповідно до вимог ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» старший державний виконавець зобовязаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Проте з матеріалів виконавчого провадження, наданих до суду, не вбачається повноти проведення старшим державним виконавцем дій, передбачених означеним Законом.

Сама по собі наявність невиконаного судового рішення ще не є підставою для застосування обмежень щодо права пересування особи.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не доведено доцільності застосування до боржника заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України, та в ході розгляду справи не було доведено встановленого факту ухилення від виконання судового рішення з боку боржника, у зв'язку із чим подання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через суд Октябрського району м.Полтави шляхом подання протягом 5 днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Л.В. Кулешова