_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/361/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря -Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бриз-А", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса про зобов'язання передати документи та стягнення заборгованості по виплаті щомісячних страхових виплат,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Бриз-А" передати особову справу ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса за актом прийому-передачі відповідно до Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженою постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року № 10. Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01.04.2001 року по 01.12.2014 року у сумі 38 050, 89 гривень на користь ОСОБА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що 07.03.1991 року вона отримала виробничу травму, працюючи на заводі «Бриз», про що був складений акт про нещасний випадок № 1.

Позивач стверджує, що ТОВ «БРИЗ-А» протиправно відмовилось передати її особову справу до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса для продовження страхових виплат в наслідок отриманої на підприємстві травми.

Позивач вважає, що вона має право на відшкодування втраченого заробітку з 01.04.2001 року без обмеження будь-яким строком, вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому зазначала, що позивач до Фонду соціального страхування до травня 2014 року з будь-якими заявами не зверталась.

Представник відповідача Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Одеса та представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бриз-А" у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, надавши до суду письмові заперечення на позовну заяву.

Розглянувши поданий позов, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 07 березня 1991 року позивач ОСОБА_1 отримала виробничу травму, пов'язану з виробництвом на заводі «Бриз», що підтверджується Актом № 1 від 12 березня 1991 року.

19.08.1992 року ОСОБА_1 пройшла огляд в Спеціальній травматологічній медико-соціальній експертній комісії, де їй встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково, що підтверджується довідкою № 047649.

28.05.1996 року ОСОБА_1 повторно пройшла огляд МСЕК, в результаті чого їй було встановлено 3 групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою № 134562.

Підставою для звернення до суду стало те, що з січня 2014 року ТОВ «Бриз-А» виплату відшкодування шкоди припинив та відмовився передати її особову справу до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса для продовження страхових виплат в наслідок отриманої травми

Звертаючись до суду з даним позовом в частині стягнення з Фонду заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.04.2001 року по 01.12.2014 року у сумі 38 050, 89 гривень, позивач посилається на 29, ст. 40 та п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-XIV; Інструкцію про порядок передачі виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженої Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.01.2001р. № 10; п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р.

Так згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами та організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Вищезазначений пункт Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», на який посилається позивач, мав місце у випадках наявності заборгованості ліквідованих підприємств, установ та організацій без правонаступника перед потерпілими на виробництві та членами їх сімей, яка виникла до 1 квітня 2001 року, тобто ця заборгованість виникла до набрання чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-XIV та до створення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України.

Проте п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки TOB «Бриз-А», де ОСОБА_1 отримала виробничу травму, не ліквідовано та до 01 січня 2014 року виплачувало позивачці відшкодування шкоди.

Позивач, посилаючись на п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. № 6, не звернула увагу на ч. 2 абз. 5 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. № 6, в якій зазначено, що в інших випадках виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця суми виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Посилаючись на ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», позивачкою не взято до уваги те, що дана норма цього Закону застосовується у випадку наявності вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Крім того ОСОБА_1 14.05.2014р. звернулась із заявою до відділення Фонду про надання допомоги щодо передачі її документів до відділення Фонду для продовження виплати щомісячного відшкодування шкоди.

Відділенням Фонду на адресу TOB «Бриз-А» було направлено листа від 20.05.2014р. щодо формування особової справи ОСОБА_1 та передачі її документів до відділення Фонду для продовження виплати щомісячного відшкодування шкоди.

Відповідач TOB «Бриз-А» 11.06.2014р. на адресу відділення Фонду надіслало листа з копіями документів для формування особової справи ОСОБА_1.

У зв'язку з наданням TOB «Бриз-А» до відділення Фонду неповного переліку документів для формування особової справи ОСОБА_1 згідно вимог Інструкції про порядок передачі виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженої Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.01.2001р. № 10, відділенням Фонду на адресу TOB «Бриз-А» було направлено листа від 01.07.2014р. № 03/4457.

Листом від 22.09.2014р. відділенням Фонду TOB «Бриз-А» було повідомлено про те, що станнє не має можливості взяти на облік ОСОБА_1 для продовження виплати щомісячного відшкодування шкоди у зв'язку з відсутністю оригіналу акту про нещасний випадок за формою Н-1 ОСОБА_1

Крім цього відділенням Фонду до УПФУ в Приморському районі м. Одеси та до Одеської обласної травматологічної МСЕК були надіслані запити щодо у наявності у них оригіналу акту про нещасний випадок за формою Н-1 ОСОБА_1.

Отже, з боку відділення Фонду здійснено всі необхідні заходи у наданні допомоги ОСОБА_1 для збирання документів, необхідних для формування особової справи ОСОБА_1 та її передачі до відділення Фонду для продовження виплати щомісячного відшкодування шкоди.

В порушення ст. 10, ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про неправомірність дій відділення Фонду .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.04.2001р. по 01.12.2014р. у сумі - 38 050, 89 грн. с необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання ТОВ «Бриз-А» передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса її особову справу суд зазначає наступне.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Бриз-А» повідомив, що серед архівних документів їх підприємства відсутні будь-які документи, які підтверджують право позивачки на отримання відшкодування втраченого заробітку в зв'язку каліцтвом в результаті нещасного випадку на виробництві. Єдиною ознакою, що нещасний випадок мав місце й позивачка має право на отримання такого відшкодування було те, що попередня адміністрація підприємства щомісячно нараховувала й виплачувала їй таке відшкодування, а також усні пояснення старих працівників про те, що вони пам'ятають про такий нещасний випадок.

Представник також зазначив, що приблизно у 2002-2003 роках після того, як була виявлена відсутність на підприємстві будь-яких документів позивача, на їх прохання позивачка показала свій примірник оригіналу акту про нещасний випадок і надала ксерокопію з нього. Підприємство продовжувало здійснювати їй виплати на підставі зазначеної ксерокопії, покладаючись на те, що за необхідності, зможуть обгрунтувати виплати оригіналом акту, який знаходився у відповідачки.

Так, відповідно до вимог п. 4 Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженої постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року N 10 встановлено, що особова справа потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання повинна містити такі документи: заяву потерпілого на ім'я начальника відділення виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 1; заяву потерпілого власнику підприємства про первинне призначення відшкодування шкоди; копію довідки про ідентифікаційний номер в Державній податковій адміністрації; Акт про нещасний випадок за формою Н-1 (якщо стався нещасний випадок, а не професійне захворювання) або нотаріально завірена копія; Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (якщо такий стався) або нотаріально завірена копія; Акт розслідування професійного захворювання за формою П-4 (якщо таке встановлено) або нотаріально завірена копія; Рішення суду про встановлення факту нещасного випадку на виробництві (якщо було засідання суду з цього питання) або нотаріально завірена копія; Висновки МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності по кожному засіданню МСЕК або нотаріально завірена копія; Довідка про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу на дату передачі особової справи потерпілого; Копія трудової книжки потерпілого, що завірена страхувальником або нотаріусом.

Таким чином, наведене свідчить про те, що особова справа формується на підставі заяви потерпілого, однак, такої заяви від ОСОБА_1 до ТОВ «Бриз-А2 не надходило, а без співпраці позивачки з підприємством, останнє не може самостійно сформувати особову справу.

Крім того суд звертає увагу на те, що позивачу було відомо, що на підприємстві відсутні передбачений Інструкцією акт про нещасний випадок за формою Н-1 та висновки МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності й запропоновано надати для долучення до справи свої примірники зазначених документів, а також роз'яснено, що коли у неї не збереглись оригінали цих документів, вона може звернутись до суду з заявою про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, а також отримати дублікат висновку МСЕК з архіву МСЕК, адже Інструкцією передбачена можливість заміни втраченого акту про нещасний випадок судовим рішенням про встановлення такого юридичного факту.

Однак позивач не надала підприємству зазначених документів, в зв'язку з чим у ТОВ «Бриз-А» не було можливості сформувати особову справу позивачки в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст.ст. 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Таким чином, розглянувши позовні вимоги ретельно та неупереджено, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі через його недоведеність.

Враховуючи вищезазначені обставини, керуючись ст. 10, 27, 30 60, 128, 213, 214 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бриз-А", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса про зобов'язання передати документи та стягнення заборгованості по виплаті щомісячних страхових виплат - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Куриленко О. М.