Справа № 202/6186/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 листопада 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: судді- Бєльченко Л.А

при секретарі - Терещук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства Приватна фірма «Континент» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов*язаннвчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

28 липня 2015 року позивач звернулась до відповідача з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з листопада 2001 року працювала головним бухгалтером ПП ПФ «Континент». 5 травня 2015 року автомобіль , який привозив її на роботу і відвозив додому, за неї о 7 годині 50 хв. не приїхав. Вона зателефонувала водію, але він їй не відповів. Після того вона самостійно поїхала на роботу, але на прохідній охорона її не пропустила, директор підприємства на її дзвінки не відповідав. В той же день вона звернулась із заявою до Територіальної державної інспекції праці Дніпропетровської області та в Бабушкінський райвідділ міліції з заявою, що її не допускають до робочого місця. 7 травня 2015 року вона звернулася до директора ОСОБА_2П звільнити її за згодою сторін, але останній в грубій формі відмовив їй. Таким чином , її не допускали до робочого місця і не звільняли за згодою сторін. 23 червня вона разом із своїм чоловіком та сестрою прийшла в ПП ПФ «Континент». У супроводі охоронця їх провели до директора підприємства, ОСОБА_2, вона просила звільнити її за згодою сторін і видати трудову книжку, але останній лише кричав на неї, поводив себе дуже грубо. 13 липня під час судового засідання в іншій справі відповідач надав наказ про її звільнення від 23.06.2015 року, з яким вона ознайомилась лише 20.07.2015 року. Позивач вважає, що вона фактично була відсторонена від роботи відповідачем, тому просила суд змінити формулювання причин звільнення її з роботи з зазначенням , що вона звільнена за згодою сторін. Оскільки відповідач в день звільнення не видав їй трудову книжку, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, витребувати трудову книжку та відшкодувати моральну шкоду, яку вона оцінює у 50 000 гривень, оскільки порушення її трудових прав з боку відповідача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні позивач підтримала позові вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що 27.11.2001 року позивач була прийнята на посаду головного бухгалтера ПП ПФ «Континент».

З 5 травня по 23 червня 2015 року позивач була відсутня на робочому місці, про що були складені відповідні акти. З метою з*ясування причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, була створена комісія, яка 06.05.2015 року виїхала за місцем проживання ОСОБА_1, але остання двері не відчинила, на телефонні дзвінки не відповідала. В цей же день позивачу було направлено листа з повідомленням щодо пояснень причин відсутності на роботі, а також запропоновано отримати заробітну плату і оплату лікарняного, проте відповіді не отримано. Повторно лист був направлений ОСОБА_1 12 травня. Цей лист також залишений без відповіді.

07 червня 2015 року позивач біля 13-00 години з*явилася на роботі, мала розмову з директором підприємства. Під час якою намагалася обміняти свою заяву про звільнення на 38 000 гривень.

08 червня ОСОБА_1 разом із невстановленою жінкою намагалася перетнути прохідну підприємства. Охорона підприємства без перешкод пропустила ОСОБА_1 на робоче місце, проте іншій жінці було заборонено прохід на територію підприємства. Це викликало обурення позивача і вона залишила територію підприємства. В цей же день за місцем проживання позивача знову виїхала комісія для з*ясування причин відсутності на робочому місці, але двері квартири ніхто не відчинив.

У зв*язку з тим, що позивач з невідомих причин не з*являлась на робочому місці, 10 червня 2015 року засобами електронного переказу їй було перераховано заробітну плату та оплату лікарняного за квітень місяць.

15 червня та 23 червня ОСОБА_1 прийшла на підприємство разом зі своїми родичами та вимагала видати їй трудову книжку, проте заяву про звільнення не подавала. Під час зустрічі 23 червня директор підприємства у присутності трьох працівників запропонував ОСОБА_1 надати пояснення відсутності її на робочому місці з 5 по 23 червня, але вона відмовилась і залишила підприємство. Наказом від 23 червня 2015 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП за відсутність на робочому місці без поважних причин з 05 травня по 23 червня 2015 року.

Щодо зміни формулювання причин звільнення представник відповідача зазначив, що підстав для зміни формулювання причин звільнення позивача немає.

23 червня 2015 року підприємством на адресу ОСОБА_1 було направлено цінного листа з вимогою забрати трудову книжку, до листа було додано наказ про її звільнення за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП і розрахунковий лист. Але ОСОБА_1 відмовилась від отримання цього листа. В цей же день позивачеві було перераховано компенсацію за невикористану відпустку, яку вона отримала 25.06.2015 року.

06 липня 2015 року на адресу ОСОБА_1 знову було направлено вимогу отримати на підприємстві трудову книжку, до листа була надано наказ про її звільнення і розрахункові листи. Але відповідач відмовилась від отримання цього листа. В судовому засіданні 23 липня 2015 року директором підприємства позивачеві знову запропоновано отримати трудову книжку, але вона вкотре відмовилась. В цей же день їй підприємством було направлено цінного листа з вимогою отримати трудову книжку. Не дочекавшись ОСОБА_1 ,

3 серпня 2015 року на адресу позивача виїхала комісія з метою вручення трудової книжки. Але двері ніхто не відчинив. На телефонний дзвінок ОСОБА_1 відповіла, що на предмет отримання нею трудової книжки, буде розмовляти лише в суді. Трудова книжка позивачем отримана лише під час судового засідання по цій справі 18.08.2015 року.

Представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки остання навмисно відмовлялась від отримання трудової книжки. Права позивача з боку відповідача порушені не були.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що працював на ПП ПФ «Континент» з квітня 2013 року водієм та приїздив на роботу на особистому автомобілі. 05 травня 2015 року позивач подзвонила йому і сказала, що вона на лікарняному, чоловік позивача сказав, що вона буде лікуватися стаціонарно. Після того він за позивачем не приїжджав, на своєму особистому автомобілі на роботу не їздив.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що працює заступником головного бухгалтера ПП ПФ «Континент».Позивач працювала головним бухгалтером. Останнім часом у неї з директором виникали конфлікти. 05.05.2015 року вона була на робочому місці, а ОСОБА_1 була відсутня.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що є директором ПП ПФ «Континент». Позивач працювала на підприємстві головним бухгалтером з 2001 року .

З 05 травня 2015 року позивач була відсутня на робочому місці. 23 червня 2015 року під час зустрічі, на яку позивач з*явилась разом із своїми родичами, вона вимагала видати їй трудову книжку. Звільнити її за згодою сторін вона не просила і відповідну заяву не писала.

23.06.2014 року позивач була звільнена за з п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП, але трудову книжку не отримала, бо неодноразово відмовлялась прийти за трудовою книжкою. Отримала її лише в судовому засіданні 18.08.2015 року.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала в ПП ПФ «Континент» на посаді головного бухгалтера з 27 листопада 2001 року (а.с. 28).

Судом встановлено, що з 05 травня по 23 червня 2015 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці, у зв*язку з чим наказом № 07-к від 23.06.2015 року була звільнена на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 29).

Судовим рішенням у справі № 202/4289/15-ц від 23.07.2015 року за позовом ОСОБА_1 до ПП ПФ «Континент» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди встановлено, що позивач після закінчення лікарняного, з 5 травня 2015 року до роботи не повернулась, а приходила на підприємство декілька разів з метою вирішити питання про її звільнення з підстав, які влаштовують її. При цьому заяви про звільнення її з будь - яких підстав ОСОБА_1 не подавала. Вказаним судовим рішенням також встановлено, що позивачем не доведено факт перешкоджання їй в доступі до робочого місця або іншим чином відсторонення її від роботи.

( а.с. 90,91).

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП однією з підстав припинення трудового договору є згода сторін.

Як роз*яснино в пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи,організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП ( за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органа і працівника.

В судовому засіданні встановлено, що будь- якої згоди ( домовленості) між ПП ПФ «Континент» і ОСОБА_1 щодо звільнення останньої досягнуто не було. Позивач лише вимагала від відповідача звільнити її з певних підстав, про що не заперечувала в судовому засіданні ОСОБА_1 Але в даному випадку бажання або вимоги однієї із сторін замало, домовленості щодо звільнення ОСОБА_1В за п.1 ст. 36 КЗпП досягнуто не було.

З огляду на встановлене, суд вважає, що відсутні підстави для зміни формулювання причин звільнення позивача і відмовляє ОСОБА_1В у задоволені позову в цій частині.

Суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов*язання відповідача видати їй трудову книжку, а також стягнення середнього заробітку у зв*язку із затримкою видачі трудової книжки.

Як встановлено судом, трудову книжку ОСОБА_1 отримала 18 серпня 2015 року під час судового засідання по даній справі ( журнал судового засідання на а.с.92).

В день видання наказу про звільнення , тобто 23.06.2015 року, ОСОБА_1В на робочому місці була відсутня.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» при звільнені трудова книжка видається працівникові під розпис у журналі обліку.

Згідно із Наказом Мінпраці № 58 від 29. 07.1993 року «Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» у разі відсутності працівника на роботі в день звільнення, власник в цей же день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки допускається лише за письмовою згодою працівника.

Як встановлено судом ПП ПФ «Континент» 23 червня, 06 липня, 24 липня 2015 року направляло на адресу ОСОБА_1В . цінні листи з повідомленням з вимогою отримати трудову книжку, а також копію наказу про звільнення та розрахунковий лист. Проте позивач відмовлялась від їх отримання ( а.с. 76-85).

03.08.2015 року за адресою позивача з метою вручення трудової книжки ОСОБА_1 виїхала створена комісія, проте двері ніхто не відчинив ( а.с. 86,87).

Відмовлялась позивач отримувати від відповідача трудову книжку і під час судового засідання, отримала її лише в суді 18.08.2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивачем не доведено порушення її прав з боку відповідача щодо затримки видачі трудової книжки . Адже ОСОБА_1 в день звільнення на роботі була відсутня, а від отримання цінних рекомендованих листів з вимогою отримати трудову книжку відмовлялась. . Небажання отримати трудову книжку ОСОБА_1 пояснила наявністю в трудовій книжці запису про звільнення, який її не влаштовує.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону, тому не підлягають задоволенню.

Стаття 237-1 КЗпП передбачає відшкодування моральної шкоди робітникові в разі, якщо порушення його законних прав, привели до моральних страждань.

Оскільки суд прийшов до висновку про недоведеність порушення трудових прав позивача з боку відповідача, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст.3,10, 11,60, 209, 213-215 ЦПК України , ст..ст. 36, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Приватного підприємства Приватна фірма «Континент» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов*язаннвчинити певні дії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи , які брали участь у справі, але були відсутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя-- ОСОБА_5