Справа № 137/768/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2015 р.

Літинський районний суду Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н. В.

з участю секретаря Сарафинюк І.М.

прокурора Семенчук І.В.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Прокурора Літинського району в інтересах держави в особі Головного управління держземагенства у Вінницькій області до Літинської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5

про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувася прокурор Літинського району в інтересах держави в особі Головного управління держземагенства у Вінницькій області із позовом до Літинської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки . В позові зазначає, що 22 березня 2006 року розпорядженням Літинської РДА №129 затверджено технічну документацію по передачі земельних ділянок на території Івчанської сільської ради в натурі членам фермерського господарства «Паламаренково», а саме ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток загальною площею 6,9947 га, затверджено акт розподілу земельних ділянок, передано у власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства .

Згідно додатку до вказаного розпорядження голови райдержадміністрації від 22 березня 2006 року № 129 визначений список громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства на території Івчанської сільської ради Літинського району серед яких значиться ОСОБА_1 з ділянками площею - 1,1170 га та площею - 0,6317 га.

Відповідно до довідки № 155 від 23 березня 2006 року виданої Літинським районним відділом земельних ресурсів вищевказаним земельним ділянкам на території Івчанської сільської ради власником яких є ОСОБА_1 присвоєні кадастрові номери :02:000:0202 та :02:000:0201

Як наслідок, ОСОБА_1 28 березня 2006 року видані державні акти на право власності на вищевказані земельні ділянки серії ВН №152995 та №153000.

У подальшому розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 239 від 22 травня 2014 року, прийнятого на підставі ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та висновку судово-почеркознавчої експертизи від 04.03.2009 № 3796 (яким встановлено, що текст заяви від 23.02.2006 року про перехід земель у приватну власність та підпис в ній виконані не ОСОБА_1) скасовані розпорядження голови Літинської районної державної адміністрації № 85 від 27.02.2006 «Про розробку технічної документації по відведенню у власність земельних ділянок членам фермерського господарства «Паламаренково» на території Івчанської сільської ради» та № 129 від 22.03.2006 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних ділянок в натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки членам фермерського господарства «Паламаренково» на території Івчанської сільської ради» як такі, що суперечать положенням частини 6 статті 118 Земельного Кодексу (редакції від 25.10.2001 року).

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий.

Відповідно до ст. 14 Конституції України землі є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Враховуючи викладене, в звязку із скасуванням розпоряджень Літинської РДА № 85 від 27.02.2006 та № 129 від 22.03.2006 щодо виділу та передачі у власність ОСОБА_1 земельних ділянок, площами 1,1170 га з кадастровим номером :02:000:0202 та 0,6317 га з кадастровим номером :02:000:0201 вбачається, що ОСОБА_1 позбавлений права власності на вищевказані земельні ділянки, а тому видані державні акти на право власності на земельні ділянки площами 1,1170 га з кадастровим номером :02:000:0202 та 0,6317 га з кадастровим номером :02:000:0201 серії ВН №152995 та №153000 необхідно визнати недійсними.

Визнання недійсними вказаних актів на право власності на земельні ділянки позбавить права власності на дані земельні ділянки ОСОБА_1 та поновить порушені інтереси держави шляхом повернення цих земельних ділянок до державної власності. Тому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 28 березня 2006 року серії ВН № 152995, виданий Літинською районною державною адміністрацією на імя ОСОБА_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16, яким підтверджено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0202, площею 1,1170 Га, для ведення фермерського господарства. А також просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 28 березня 2006 року серії ВН № 153000, виданий Літинською районною державною адміністрацією на імя ОСОБА_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15, яким підтверджено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0201, площею 0,6317 Га, для ведення фермерського господарства.

В судовому засіданні прокурор Семенчук І. позов підтримав. Суду пояснив, що відповідач фактично не отримав спірні земельні ділянки у власність. В рамках кримінального провадження доведено, що заяви про виділення у приватну власність спірні земельні ділянки , відповідач особисто не писав. Відповідно до експертного висновку встановлено, що підпис підроблений. Тобто відповідач незаконним шляхом набув у власність земельні ділянки, а тому є усі підстави для задоволення позову.

Представник Головного управління держземагенства у Вінницькій області позов підтримав. Пояснив, що підставою видачі державних актів на земельні ділянки слугували розпорядження Літинської РДА, враховуючи те, що розпорядження скасовані, як незаконні , відпали підстави для існування державних актів.

Представник відповідача ОСОБА_9 позов не визнав. Пояснив, що відповідно до правових позицій Верховного суду України визначено, що ст.. 140 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав для припинення права власності, даним переліком не передбачено підставу припинення права власності шляхом скасування рішення органу влади, на підставі якого було видано державний акт. Тому у задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 пояснив, що він мав намір отримати спірні земельні ділянки у власність, однак від його імені невідома особа написала заяви на підставі яких були видані державні акти. Він державні акти не отримував.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши документи, які є у матеріалах справи суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Відповідно до копій розпоряджень Літинської РДА (а.с.7-9) видно, що 27 лютого 2006року розпорядженням № 85, розглянувши заяви членів ФГ «Панамаренково», в тому числі заяву відповідача, дано згоду на розробку технічної документації для передачі у приватну власність земельних ділянок. 22 березня 2006 року розпорядженням Літинської РДА №129 затверджено технічну документацію по передачі земельних ділянок на території Івчанської сільської ради в натурі членам фермерського господарства «Паламаренково», а саме ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток загальною площею 6,9947 га, затверджено акт розподілу земельних ділянок, передано у власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства .

Згідно додатку до вказаного розпорядження голови райдержадміністрації від 22 березня 2006 року № 129 визначений список громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства на території Івчанської сільської ради Літинського району серед яких значиться ОСОБА_1 з ділянками площею - 1,1170 га та площею - 0,6317 га.

Довідка відділу земельних ресурсів та копії державних актів (а.с.12-14) підтверджують те, що ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею - 1,1170 га та площею - 0,6317 га а також присвоєні кадастрові номери :02:000:0202 , :02:000:0201

Відповідно до копії розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації (а.с.10) № 239 від 22 травня 2014 року, прийнятого на підставі ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та висновку судово-почеркознавчої експертизи від 04.03.2009 № 3796 (яким встановлено, що текст заяви від 23.02.2006 року про перехід земель у приватну власність та підпис в ній виконані не ОСОБА_1) скасовані розпорядження голови Літинської районної державної адміністрації № 85 від 27.02.2006 «Про розробку технічної документації по відведенню у власність земельних ділянок членам фермерського господарства «Паламаренково» на території Івчанської сільської ради» та № 129 від 22.03.2006 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних ділянок в натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки членам фермерського господарства «Паламаренково» на території Івчанської сільської ради» як такі, що суперечать положенням частини 6 статті 118 Земельного Кодексу (редакції від 25.10.2001 року). Аналогічно те, що текст заяви від 23.02.2006 року про перехід земель у приватну власність та підпис в ній виконані не ОСОБА_1 також підтверджено копією висновку судово-почеркознавчої експертизи від 04.03.2009 № 3796. Копія витгу з ЄРДР свідчить про розслідування злочину щодо підробки вказаних документів.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 за №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Припинення права власності відповідача на земельну ділянку можливе шляхом припинення дії правового титулу, як підстави виникнення такого права, тобто визнанням недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. При цьому припинення права власності відповідача, як спосіб захисту цивільного права, можливе у разі реалізації позивачем свого права на звернення до суду відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 12.10.2012 № 3-34гс12.

Крім того у правовій позиції висловленій у справі №6-319цс15 01.07.2015р Верховний Суд України висловив наступне: судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень .

Правова позиція ВСУ з цього приводу висловлена при розгляді справи № 6-57цс13 де зазначено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Посилання в заяві на те, що перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в статті 140 ЗК України й що він є вичерпним, не може бути визнано підставою для перегляду судового рішення, оскільки статтею 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку. Разом із тим у справі, яка переглядається, судом установлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування. Аналогічні висновки зроблено у справах № 6-221цс14 від 28.01.2015, №6-22цс від 11.03.2015.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу влади. Фактично він заяви про виділення йому у приватну власність земельних ділянок не писав, земельні ділянки виділено на підставі підроблених документів. На даний час триває досудове розслідування факту підробки. Крім того заслуговує на увагу той факт, що ОСОБА_1 цілком визнає та підтримує розпорядження Голови Вінницької ОДА від 22.05.2014року, яким скасовано розпорядження Голови Літинської РДА про виділення йому земельних ділянок на підставі підроблених документів, така позиція висловлена в листі на імя Голови Вінницької ОДА (а.с.69).

Щодо позбавлення особи права власності ВСУ висловив правову позицію у справі за № 6-92цс13 , де зазначено, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Враховуючи те , що ОСОБА_1 не мав бажання отримати у приватну власність земельні ділянки, не звертався до органів влади із заявою про їх виділення, тобто набув права власності не з власної волі. Натомість , земельні ділянки вибули із володіння держави без законних підстав, суд вважає, що у даному випадку дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Представник відповідача , заперечуючи проти позову посилається на іншу позицію ВСУ. Дійсно у справі №6-71цс12 зазначено, що ст.. 140 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав для припинення права власності.

Така правова позиція стосується права власності на земельні ділянки для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку. Як уже зазначалось, ОСОБА_1 набув права власності на земельні ділянки на підставі незаконного розпорядження органу влади. Тому така позиція в даному випадку не може бути застосована .

Заслуговує на увагу те, що на даний час відповідно до свідоцтв, власниками спірних земельних ділянок є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_1 вислолює двояку позицію щодо спірних земельних ділянок. Протягом розгляду справи в судовому засіданні ОСОБА_10 та його представники стверджували, що ОСОБА_1 не є власником земельних ділянок. Дані ділянки були продані на прилюдних торгах, потім ще декілька раз відчужувались, тому поскільки є титульні власники, державні акти на ім'я ОСОБА_1 втратили чинність і не можуть визнаватись недійсними. Однак в цей самий час він витребовує спірні земельні ділянки у інших осіб.

Дійсно , відповідно до рішення Калинівського районного суду від 09.07.2013року(а.с.107-109 ) встановлено, що визнано недійсними прилюдні торги від 04.05.2007року на яких було реалізовано дві земельні ділянки , що належали ОСОБА_1 і про які на даний час іде спір. Скасовано державні акти на ім'я ОСОБА_11 ,який придбав дані земельні ділянки та зобов'язано ОСОБА_11 повернути ОСОБА_1 спірні земельні ділянки. Відповідно до договору міни (а.с.115-117) 08.07.2011року , до визнання прилюдних торгів недійсними, ОСОБА_11 обміняв спірні земельні ділянки на інші із ОСОБА_12 В свою чергу ОСОБА_12 розбив дві спірні земельні ділянки на 4 , про це свідчать копії свідоцтв про право власності (а.с.120-1123). Потім ОСОБА_12 продав зазначені земельні ділянки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5, про це свідчать копії свідоцтв (а.с.127-129) Відповідно до ухвали Калинівського районного суду від 18.03.2015року (а.с.110-111) про встановлення способу і порядку виконання рішення суду встановлено, що ОСОБА_1 слід повернути зазначені 4 земельні ділянки із новими кадастровими номерами , витребувавши їх у будь-якого користувача.

Таким чином ОСОБА_1 на підставі державних актів, які оскаржуються, вважає себе власником земельних ділянок і намагається їх повернути у свою власність. Тому доводи прокурора про необхідність визнання державних актів недійсними, щоб в подальшому витребувати у власність держави земельні ділянки, заслуговують на увагу.

Позиція ВС України із цього питання висловлена у рішеннях колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України як суду касаційної інстанції від 15 квітня 2009 року, від 20 травня 2009 року, від 27 січня 2010 року, від 1 вересня 2010 року за подібних спорів, за якими суди касаційної інстанції дійшли висновків, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача . Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Ще на одну підставу для відмови у позові ,представник відповідача посилається на пропуск прокурором строку позовної давності. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що розпорядження Літинської РДА про передачу ОСОБА_1 спірних земельних ділянок скасовані лише 22.05.2014 року, тобто з цього моменту з'явилась підстава для визнання недійсними державних актів, а тому строк давності не минув.

Керуючись ст.. 10,11,60,213-215 ЦПК України, 116,126, 152 ЗК України ;-

Р І Ш И В :

Позов задовільнити. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 28 березня 2006 року серії ВН № 152995, виданий Літинською районною державною адміністрацією на імя ОСОБА_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16, яким підтверджено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0202, площею 1,1170 Га, для ведення фермерського господарства.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 28 березня 2006 року серії ВН № 153000, виданий Літинською районною державною адміністрацією на імя ОСОБА_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15, яким підтверджено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0201, площею 0,6317 Га, для ведення фермерського господарства.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд протягом 10 днів після проголошення.

Суддя : Білик Н. В.