Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/1396/13-к Головуючий у І інстанції: Курдюков В.М.
Провадження № 22-ц/778/1984/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

з участю прокурора Костяновської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Токмацької міжрайонної прокуратури та ОСОБА_2 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року у справі за заявою виправданого ОСОБА_2 про встановлення розміру відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити розмір суми відшкодування шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, зробити повідомлення про реабілітуюче рішення.

Заяву обґрунтовував тим, що протягом 2010-2012рр. відносно нього тривало кримінальне провадження, у якому його було притягнуто як обвинуваченого за ст.ст. 365, 366 КК України, в ході якого його було відсторонено від посади, накладено арешт на належне йому майно, а також в місцевій та обласній пресі і на Інтернет-сайті прокуратури Запорізької області опубліковано відомості про його засудження за посадові злочини. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2014 року, його, ОСОБА_2, було виправдано за відсутністю в діях складу злочину, кримінальну справу закрито та скасовано арешт, накладений на майно.

Посилаючись на вказані обставини та положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду», ОСОБА_2 у заяві просив суд: визначити йому розмір втраченого заробітку за час відсторонення від посади із зарахуванням строку відсторонення у загальний трудовий стаж, стаж державної служби та безперервний стаж; зробити повідомлення про рішення, що реабілітує його, опублікувавши відомості про виправдовувальний вирок відносно нього в пресі та інтернеті, зробити оголошення про його виправдання серед працівників Токмацької районної державної адміністрації та Токмацької міської ради.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року заяву

задоволено. Відшкодовано ОСОБА_2 за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюд-

жету на користь ОСОБА_2 відшкодування втраченого заробітку внаслідок незаконного відсторонення від роботи за період з 26.07.2010р. по 12.12.2013р. в сумі 160 714,30 грн.

Зобов»язано редакцію газети Токмацької міської ради «Наше місто Токмак», редакцію газети Токмацької районної ради та Токмацької РДА «Таврія», редакцію газети Запорізької облради «Запорізька правда» протягом одного місяця зробити повідомлення про рішення, що реабілітує ОСОБА_2 - виправдовувальний вирок Токмацього районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2013р.

Зобов»язано Токмацьку міську ради та Токмацьку РДА протягом одного місяця зробити повідомлення про рішення, що рабілітує ОСОБА_2 - виправдовувальний вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2013р. серед всіх працівників Токмацької РДА та Токмацької міськради.

ОСОБА_2 та Токмацька міжрайонна прокуратура подали апеляційні скарги на вказану ухвалу суду.

ОСОБА_2 вказував, що зазначивши в мотивувальній частині ухвали про те, що він має право на зарахування до загального трудового стажу, стажу державної служби та безперервного стажу періоду незаконного відсторонення від роботи, суд не вказав про це в резолютивній частині ухвали, а також не зобов'язав Токмацьку міську раду відшкодувати єдиний соціальний внесок в сумі 58 339,29 грн., що є обов»язковим для зарахування в стаж періоду відсторонення від роботи. Також вказував, що суд не зобов»язав Запорізьку обласну прокуратуру зробити повідомлення про його виправдання на офіційному веб-сайті прокуратури, та зняти публікацію статті «Прокуратура вважає вирок стосовно колишнього посадовця м«яким», яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію, та опублікована на цьому веб-сайті в розділі «Новини та публікації» 10.07.2012р.

Токмацька міжрайонна прокуратура, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви, оскільки останній звільнився з роботи за власним бажання до його відсторонення від роботи на підставі постанови слідчого, а тому не має права на відшкодування заробітку, зарахування у стаж періоду відсторонення, оголошення про його реабілітацію за місцем роботи. Крім того, заявник самостійно не вирішував питання про публікацію у пресі та на сайті прокуратрури відомостей про рішення, що його реабілітує, тому суд безпідставно задовольнив такі його вимоги через недотримання певного порядку, визначеного ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2 та прокурора, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом в ході розгляду заяви ОСОБА_2 встановлені наступні обставини.

Постановою Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області від 13 липня 2010 року стосовно ОСОБА_2 була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365, ч. 1 от. 366 КК України, та згідно постанови Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області від 14 липня 2010 року його було притягнуто в якості обвинуваченого.

На підставі постанови Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області від 22 липня 2010 року його було відсторонено від займаної посади заступника начальника управління комунальної власності Токмацької міської ради Запорізької області.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2013 року та ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2014 року, ОСОБА_2 було виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, кримінальну справу закрито та скасовано арешт, накладений на майно.

Згідно зі статтями 1, 5 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від посади та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, встановлених цим Законом, виникає у випадку постановлення судом виправдовувального вироку суду.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що заявника було виправдано вироком суду, а отже він має право на відшкодування шкоди, завданої незаконним притягнення до кримінальної відповідальності, а саме: у відповідності до статті 3 вказаного Закону на відшкодування середнього заробітку за час відсторонення від роботи; у відповідності до ст. 7 Закону - на зарахування до стажу часу відсторонення від роботи; у відповідності до ст. 11 Закону - на повідомлення трудового колективу про виправдання працівника та на повідомлення у засобах масової інформації про рішення, що реабілітує громадянина.

Проте повністю погодитись з цими висновками суду колегія не може з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 12 ЗУ № 266/94-ВР, розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 сатті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі ( розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня зверення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову дільність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відкшодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

У відповідності до статті 13 Положення про застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністертсва юстиції, Генеральної прокуратруи та Міністерства фінансів України від 04.03.96р. № 6/5/3/41, завірена гербовою печаткою копія постанови (ухвали), прийнята за наслідками розгляду заяви громадянина про відшкодування шкоди, надсилається йому і подається ним до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чеку. Виплата громадянинові суми відшкодування провадиться на підставі цього чека.

Отже, зі змісту вищезазначених норм вбачається, що питання про відшкодування шкоди у відповідності до ЗУ № 266/94-ВР вирішуються у спеціальному спрощеному порядку, передбаченому цим Законом та вищазазначеним Положенням, а поновлені такою постановою відповідного органу або ухвалою суду трудові, службові, пенсійні, житлові та інші особисті права мають бути безспірними, та тільки в такому разі винесений з цього питання процесуальний документ може бути виконаний.

Разом з тим, як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, та на що не звернув

уваги суд першої інстанції, ОСОБА_2 розпорядженням голови Токмацької міської ради № 63-к від 23.07.2010р. був звільнений з 23 липня 2010р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП на підставі особисто поданої ним заяви від 23.07.2010р. В той час, як розпорядженням від 23.07.2010р. голови Токмацької міськради його відсторонено від посади заступника начальника управління комунальної власності на термін до скасування постанови Токмацього мірайонного прокурора про відсторонення тільки з 26 липня 2010р. Саме на ці обставини посилався прокурор у своїй апеляційній скарзі, вказуючи, що ОСОБА_2 не має право на відшкодування заробітку, оскільки був звільнений за власним бажанням раніше, ніж відбулось його відсторонення від роботи.

Отже, на теперішній час позивач не поновився на роботі як це передбачено статтею 6 ЗУ 266/94-ВР, до Токмацької міськради з поновлення його трудових прав не звертався, ніде не працює, а у трудовій книжці має запис про звільнення з 23 липня 2010р. за власним бажанням.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_2 про відшкодування середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи за рахунок держави, включення періоду відсторонення від роботи до трудового стажу, зобов»язання Токмацької міської ради сплатити єдиний соціальний внесок в сумі 58 339,29 грн. для зарахування в трудовий стаж вказаного періоду, повідомлення трудового колективу, в якому працює виправданий працівник, про рішення, що його реабілітує, не є безспірними та не можуть вирішуватись у окремому провадженні як заява про відшкодування шкоди у відповідності до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Такі вимоги слід вирішувати в позовному провадженні із залученням всіх осіб, на яких покладено обов»язок поновити порушені трудові права ОСОБА_2

Вказане випливає з вимог статті 18 Положення про застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання попереднього слідства, прокуратури і суду», згідно з якою при відмові у поновленні на роботі або невирішенні цього питання у місячний термін з дня звернення громадянина, він після цього відповідно до правил ст. 232 КЗпП має право у місячний термін звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі.

Що стосується інших вимог заявника ОСОБА_2 стосовно покладення обов»язку на засоби масової інформації та прокуратуру щодо опублікування інформації про виправдовувальний вирок відносно нього, то в даному випадку ним також порушено порядок вирішення цього питання.

Так, відповідно до вимог статті 11 ЗУ 266/94-ВР, якщо відомості про притягення громадянина до крмимінальної відповідальності були поширені в засобах масової інформації, то на вимогу цього громадянина засоби масової інформації протягом одного місяця роблять повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина.

Згідно з пунктом 24 Положення про застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання попереднього слідства, прокуратури і суду», у тому разі, коли редакція газети або іншого друкованого видання не опублікує таке повідомлення, зазначені особи можуть звернутись з пдібною вимогою до районного (міського) суду.

Проте з пояснень та заяви ОСОБА_2 не вбачається, що він звертався з відповідною вимогою до редакцій тих видань, які поширили відносно нього інформацію про притягнення його до кримінальної відповідальності, та, відповідно, до прокурора з приводу таких публікацій на веб-сайті прокуратури. За таких обставин, є передчасним звернення ОСОБА_2 з приводу сростування інформації про притягнення його до кримінальної відповідальності в засобах масової інформації, оскільки ним недотримано вказаних норм, що регулюють порядок відновлення цього порушеного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦК Укпраїни у порядку окремого провадження розгядаються, крім визначених у ч. 2 цієї статті, також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яка не має дітей, за заявю будь-кого з поружжя, якщо один з нього засудений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Враховуючи, що заяви громадян щодо відшкодування, пред»явлені у відповідності до вимог ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду», є особливим видом непозовного провадження, які розглядаються в порядку цивільного судочинства, то на них розповсюджуються вимоги розділу ІУ, глави 1 Цивільного процесуального кодекса України.

У відповідності до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз»яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вказані положення ЦПК відповідають положенням ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду».

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, рзглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстав її застосування.

Зважаючи на вказаний аналіз норм процесуального права та вимог ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду», колегія вважає, що фактично вбачається спір про поновлення прав виправданого ОСОБА_2, який не може бути розглянутий за окремим порядком як заява про відшкодування шкоди, а підлягає вирішенню на загальних піставах в позовному провадженні. Тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із залишення без розгляду заяви ОСОБА_2, якому слід роз»яснити про можливість пред»явлення відповідного позову.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Токмацької міжрайонної прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року у цій справі скасувати. Заяву ОСОБА_2 залишии без розгляду, роз»яснивши йому право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: