Справа № 755/4609/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Калини О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

у с т а н о в и в :

02.03.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 25.12.2010 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька - ОСОБА_4. Позивачкам зазначає, що після укладення шлюбу виявилось, що сторони мають протилежні погляди на сімейне життя і не дивлячись на намагання всіма силами зберегти сім'ю, навіть народження доньки не допомогло цього зробити. Позивачка переконалась, що вона з чоловіком є зовсім різними людьми і тому в інтересах самих сторін у справі та інтересах їхніх дітей, вирішала розірвати шлюб. Позивачка вказує, що ведення спільного господарства між сторонами не можливе і подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Також позивачка зазначає, що відповідач вчиняє дії, які фактично принижують її честь та гідність і спрямовані на організацію її життя нестерпним. У зв'язку з напруженими відносинами між сторонами, на думку позивача, припинення шлюбу має відбуватись у найкоротший термін, що буде значною мірою сприяти нормальному психологічному клімату для самої позивачки та дітей. За наведених обставин позивачка просить розірвати її шлюб з відповідачем.

В судовому засіданні, яке відбулось 16.10.2015 року, позивачка підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просила позов задовольнити і додатково пояснила суду, що вона разом з відповідачем вже давно не складають родини та проживають окремо протягом останніх чотирьох місяців. Позивачка проживає разом із донькою у своєї матері і на думку позивачки, відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки позивачкою також подано до суду позови про стягнення аліментів, поділ спільного сумісного майна подружжя та про захист честі і гідності. За твердженням позивачки відносини між сторонами не можуть налагодитись, оскільки відповідач кожного дня звертається до правоохоронних органів, пише на позивачку якісь заяви, а потім дільничний дзвонить до позивачки з приводу поданих заяв. Також позивачка зазначає, що за чотири місяці наданого судом строку на примирення, примирення між подружжям не відбулось, тому позивачка просить задовольнити її позовні вимоги та розірвати укладений з відповідачем шлюб.

Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 16.10.2015 року, підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просив позов задовольнити та додатково пояснив суду, що сімейні і шлюбні відносини мають особистий характер та передбачають наявність спільного проживання, спільного побуту та бюджету, однак сторони у справі всього цього не мають і відповідач не використав належним чином наданий судом строк для примирення, примирення між сторонами не відбулось.

В судове засідання призначене на 23.10.2015 року позивачка та її представник не з'явились, до суду надійшло клопотання позивача та її представника про подальший розгляд справи за їх відсутності, вимоги позовної заяви підтримують в повному обсязі.

Відповідач на його представник в судове засідання призначене на 23.10.2015 року не з'явились, причини неявки суду не повідомили, при цьому перерва у розгляді справи з 16.10.2015 року до 23.10.2015 року була оголошена за клопотанням представника відповідача для надання можливості відповідачу дати особисті пояснення по суті спору.

За змістом положень ст.ст. 74, 76 ЦПК України, судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Як вбачається з матеріалів справи, про час та місце розгляду справи на 23.10.2015 року представник відповідача був повідомлений під розписку та отримав повістку на ім'я відповідача для вручення останньому. За таких обставин, відповідач та його представник є такими, що належно повідомлені про час та місце наступного судового засідання у справі на 23.10.2015 року.

Поряд з цим, в судовому засіданні, яке відбулось 16.10.2015 року, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях відповідача, які приєднано до матеріалів справи, та додатково пояснив суду, що позивачка має мінливий характер. Остання зверталась із позовом до відповідача про стягнення аліментів, а потім цей позов був залишений без розгляду. Представник зазначив, що сторони у справі мають двох неповнолітніх дітей і дівчинка на даний час проживає із позивачкою, яка не дає відповідачу можливості спілкуватись з дитиною, тож, на думку представника, якщо зараз прийняти рішення про розірвання шлюбу, це суперечитиме інтересам дітей, як моральним так і матеріальним.

Зі змісту наявних в матеріалах справи письмових заперечень відповідача проти поданого позивачем позову про розірвання шлюбу вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що подана позовна заява є не наслідком бажання позивачки розлучитись, а наслідком впливу на неї третіх осіб, що суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. У позивачки тривалий час спостерігаються перепади настрою, але вона відмовляється обстежитись у фахівців, хоча після народження доньки її дивацтва почастішали. Час від часу відповідач та діти стають об'єктом ігнорування і джерелом роздратування позивачки. З травня минулого року позивачка після спалаху агресії стала повністю ігнорувати відповідача і це тривало до весни цього року та будь-які спроби зближення результатів не дали. У липні минулого року позивачка в присутності доньки схопила з тумби важкий металевий світильник і кинула його у напрямку голови відповідача та попала в руку, на якій потім виступив величезний синець. З весни цього року позивачка почала вчиняти дії спрямовані на те, щоб позбутись відповідача за будь-яку ціну. Такі події відповідач вважає маніпулюванням проблемною психікою позивачки з боку сторонніх осіб і позивачці абсолютно байдужі страждання дітей. Відповідач стверджує, що щиро хвилюється за психологічне здоров'я дружини та за спільних з позивачкою дітей. На думку відповідача, позивачка в нинішньому стані несе пряму загрозу оточуючим та самій собі, а останні її вчинки важко назвати адекватними. З 30 квітня позивачка утримує спільну доньку у своєї матері в м. Ірпінь і не дає відповідачу можливості спілкуватись із донькою. За твердженням відповідача, їх спільним з позивачкою дітям загрожує небезпека, коли вони знаходяться на одинці з позивачкою, а сама позивачка безпідставно періодично здійснює виклики міліції і повідомляє про начебто знущання над нею та погрози вбивством. Сам відповідач звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення позивачкою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 КК України, а 07.04.2015 року позивачка здійснила на нього напад та згідно висновків експертизи завдала легких тілесних ушкоджень. При цьому, відповідач вірить у можливість збереження шлюбу, а розлучення негативно вплине на дітей та суперечитиме їхнім інтересам. Також відповідач зазначає, що має підстави наполягати на тому, щоб діти проживали із ним, оскільки знущання та аморальна поведінка позивачки, шкодитиме їхньому розвитку.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.12.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2153 (а.с. 7).

Сторони у справі мають спільних дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9).

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2015 року позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу був задоволений (а.с. 26).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року вказане заочне рішення за заявою відповідача було скасоване і справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 45).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2015 року за клопотанням відповідача сторонам у справі був наданий чотиримісячний строк для примирення відповідно до положень ст. 111 ЦПК України (а.с. 72).

Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з вимогами ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до положень ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу та обставини подружнього життя подружжя, і на переконання суду всі матеріали справи та пояснення учасників судового розгляду свідчать про неможливість подальшого збереження сім'ї.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

При цьому, судом встановлено, що сторони у справі разом не проживають, спільним побутом не пов'язані, спільного бюджету на мають.

Застосовані судом заходи до примирення подружжя результатів не дали, оскільки позивачка продовжує наполягати на розірвання шлюбу.

Стосунки, що склались між сторонами суперечать моральним засадам суспільства щодо взаємовідносин чоловіка та жінки у шлюбі.

Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має, а примушування жінки до шлюбу забороняється законом. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, які мають істотне значення.

Також, суд вважає, що такі напружені відносини між подружжям негативно впливають на їх неповнолітніх дітей, які стають свідками конфліктів між батьками, тож не дивлячись на позицію сторони відповідача, суд приходить до висновку, що подальше збереження подружніх відносин між сторонами, що передбачає спільне їх проживання, продовжить негативний вплив на морально-психологічний стан дітей у зв'язку із чим суперечитиме їхнім інтересам.

Стосовно посилань відповідача на те, що він має підстави наполягати на тому, щоб діти проживали із ним, суд зазначає наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, в межах розгляду справи про розірвання шлюбу позивачем не заявлялось вимог про визначення місця проживання дітей, а також відповідачем у встановленому цивільним процесуальним законом порядку не заявлялось зустрічного позову з відповідними вимогами, тож судом в даному випадку вирішено лише питання щодо доцільності розірвання шлюбу між подружжям.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 11, 60, 74, 76, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 3, 21, 24, 104, 105, 110, 112 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 25.12.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2153.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -