Провадження №22-ц/784/316/15 Суддя першої інстанції - Черенкова Н.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Шпонарською О.Ю.,

за участю: заявниці - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2014 року, постановлену за скаргою ОСОБА_2 на постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (надалі - Центральний відділ ДВС ММУЮ), зобов'язання вчинити певні дії та повернути грошові кошти, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою в якій просила суд скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу ДВС ММУЮ від 19 травня 2014 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї на користь ПАТ «МТС Україна» боргу у сумі 438,1грн. за судовим наказом від 21 травня 2008 року, постанову від 27 травня 2014 року про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 43,81 грн., зобов'язати Центральний відділ ДВС ММУЮ направити до УПФУ Центрального району відомості про безпідставне зняття грошових коштів в сумі 561,91 грн. та покласти на відділ ДВС обов'язку повернути безпідставно стягнуті пенсійні кошти, виконавче провадження скасувати.

Посилаючись на те, що виконавче провадження відкрито з пропуском термінів пред'явлення судового наказу для стягнення, а також на Закон України «Про захист прав споживачів», заявниця просила суд задовольнити її скаргу в повному обсязі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2014 року у задоволені скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційний скарзі заявниця, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити її скаргу в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, заявницю, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що Центральним районним судом м. Миколаєва від 21 травня 2008 року виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «Український мобільний зв'язок» боргу у сумі 397,60 грн. та судові витри у розмірі 40,50 грн.

Вказаний наказ набрав чинності 3 червня 2008 року та було видано стягувачу із зазначенням, що строк пред'явлення до виконання - три роки (а.с.22).

За положеннями статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) (в редакції що діяла до 09.03.2011 року) судові рішення можуть бути пред'явленні до виконання протягом трьох років.

Згідно акту, затвердженого начальником Центрального відділу ДВС ММУЮ 10 січня 2012 року виконавче провадження № 20-872 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «УМЗ» 438,10 грн. на підставі судового наказу знищено за терміном зберігання (а.с 62-64).

2 вересня 2011 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС ММУЮ було винесено постанову про відкриття провадження ВП №28477108 з виконання судового наказу від 3 червня 2008 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу на корись ЗАТ «УМЗ» (а.с. 61).

19 листопада 2011 року постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС ММУЮ виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що неможливо встановити фактичне місце перебування боржниці (а.с.61).

Вказана постанова не оскаржена та не скасована у встановленому законом порядку.

Згідно п. 5 ч. 1, ч. 5 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо зокрема: у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

За положеннями статті 22 Закону судові рішення можуть бути пред'явленні до виконання протягом одного року.

Статтею 23 Закону передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. 3. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 4 листопада 2010 року №2677-VI «Про внесення змін до закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Статтями ст. 11, 19, 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа.

12 травня 2014 року представник стягувача повторно звернувся до Центрального ВДВС ММУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного судового наказу (а.с.54).

19 травня 2014 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС ММУЮ відкрито виконавче провадження ВП №43353267 та направлена для відома та виконання ОСОБА_2 (а.с.76).

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження від 19 травня 2014 року винесена в межах трирічного строку після повернення судового наказу з 19 листопада 2011 року, що відповідає вимогам ст. 23 Закону.

У зв'язку з тим, що у добровільному порядку борг не було сплачено державним виконавцем 27 травня 2014 року на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржниці виконавчого збору у розмірі 43,81 грн. (а.с.78).

В подальшому постановою державного виконавця від 27 травня 2014 року звернено стягнення на пенсію боржниці ОСОБА_2 та постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржниці після відрахувань податків, в розмірі 20% (а.с.77).

Вказана постанова була направлена до УПФУ Центрального району для виконання.

Згідно розпорядження, затвердженого начальником Центрального відділу ДВС ММУЮ від 18 серпня 2014 року, грошові кошти, які стягнуті з пенсії ОСОБА_2 перераховані на відповідні рахунки (а.с.81).

Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС ММУЮ від 11 листопада 2014 року виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «МТС Україна» боргу у розмірі 438,10 грн. закінчено у зв'язку з фактичним виконанням (а.с.84).

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушених прав заявниці під час виконавчого провадження та обґрунтовано відмов у задоволенні заяви.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір про надання послуг зв'язку було укладено в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу, оскільки це виходить за межі розгляду скарги.

Інші доводи апеляційної інстанції зводяться до підстав скарги та не впливають на висновки суду.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: