АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2014 року та ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_1 у листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Зазначав, що шлюб з ОСОБА_2 зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції у Чернівецькій області актовим записом №118 від 15 жовтня 2013 року.

Вказувала, що з серпня 2014 року припинили спільне проживання через відсутність взаєморозуміння, виникнення сварок.

Посилаючись на неможливість спільного проживання подружжя, ОСОБА_1 просив розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції у Чернівецькій області актовим записом №118 від 15 жовтня 2013 року.

Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвалою від 29 грудня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про надання строку на примирення відмовлено.

№22ц-247 2015 рік Головуючий у І інстанції Маковійчук Ю.В.

Категорія:46 Суддя-доповідач Половінкіна Н.Ю.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2014 року позов задоволено, постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції у Чернівецькій області актовим записом №118 від 15 жовтня 2013 року.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2014 року скасувати, ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2014 року змінити та надати строк на примирення два місяці, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції послався на ч.2 ст.112 СК України та вважав, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про надання строку на примирення, суд першої інстанції виходив з вимог, визначених ч.1 ст.111 СК України, та зазначив, що вживання заходів щодо примирення подружжя суперечить моральним засадам суспільства.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Встановлено, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції у Чернівецькій області актовим записом №118 від 15 жовтня 2013 року.

Нормою ч.2 ст.112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, обставинами, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначав, що відсутнє взаєморозуміння, постійно виникають сварки, з серпня 2014 року припинили спільне проживання, шлюб набув формального характеру.

Установивши, що сім»я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує лише формально, оскільки сторони з серпня 2014 року проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не вживають заходів до примирення та ОСОБА_1 наполягає на припиненні шлюбу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо.

Сама ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на причини фактичного припинення шлюбу.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо примирення сторін.

Так, від ОСОБА_1 не надійшло заяви про відмову від позову, що стверджує факт відсутності у позивача бажання примирення.

За таких обставин рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про надання строку на примирення, суд першої інстанції зазначив, що вживання заходів щодо примирення подружжя суперечить моральним засадам суспільства.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що сторони проживають окремо, між подружжям виникли неприязні стосунки, позивач ОСОБА_1 є людиною похилого віку, неодноразово порушував питання про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом частини 3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

За таких обставин ухвала Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2014 року постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: