_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3126/15-ц
Провадження № 2/520/2611/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Калашнікової О.Ї.

при секретарі Шеховцевої О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Київського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Головного Управління Державного казначейства України в Одеській області про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 у березні місяці 2015 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким «зобов»язати старшину міліції ОСОБА_3 та майора міліції ОСОБА_2 принести їй позивачці- письмові вибачення за нанесення моральних страждань, посягання на людську честь та гідність, стягнути на відшкодування моральної шкоди з Київського РВ ОМУ ГУ УМВС України в Одеській області на її ОСОБА_1 користь 5000 грн». В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала.

Відповідачева сторона до суду не з»явилась, про час і місце слухання справи сповіщені належним чином. Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 надали заяви про вирішення спору за їх відсутності, зазначивши, що з вимогами не згодні. Представник Київського РВ надав письмові заперечення на позов.

Суд вислухав позивачку, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що бездіяльністю працівників міліції ОСОБА_3 і ОСОБА_2 принижується її честь та людська гідність, завдаються їй сильні душевні страждання. У період з 2002 року по 2012 рік вона неодноразово зверталась до дільничного інспектора міліції з заявами про притягнення до відповідальності чоловіка ОСОБА_4, сусідів ОСОБА_5, ОСОБА_6 за погрози фізичної розправи, що надходили в усній формі на її - позивачки адресу. Заяви залишались без належного розгляду, внаслідок чого в 2012 році невідомі особи вже погрожували їй вбивством, тому 16.12.2012 року ОСОБА_1 звернулась до Київського РВ з заявою про погрозу вбивством. Відомості, викладені в заяві, були внесені до ЕРДР, і проводилось розслідування обставин злочину. Постанову слідчого про закриття кримінального провадження ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку. Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 25.02.2014 року скасована постанова слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 20.01.2014 року про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення і зобов»язано слідчого здійснити слідчі дії, зазначені в описовій частині постанови. На якій стадії кримінальне розслідування обставин за її заявою від 16.12.20012 року позивачці невідомо.

ОСОБА_1 сприймає як образу, що принижує її честь та людську гідність інформацію, викладену дільничним інспектор міліції Таїровського відділення міліції -старшиною міліції ОСОБА_3 в рапорті від 18.12.2012 року на ім.»я начальника Таїровського відділення міліції: «ОСОБА_1 пише скарги в різні інстанції бредового характеру і які не находять свого підтвердження».

Висновок по матеріалах ЖОУЗС, складений 13.07.2013 року старшим дільничним інспектором Таїровського відділення міліції ОСОБА_2 за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 щодо неправомірних дій ОСОБА_4, позивачка сприймає таким, що принижує її честь та людську гідність.

В судовому засіданні позивачка вимагала стягнути з Київського райвідділу міліції на відшкодування їй моральної шкоди 5000 грн, посилаючись на неналежне виконання дільничними інспекторами своїх обов»язків щодо проведення перевірок за її заявами у період з 2002 року по 2012 рік.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на копії заяв на ім.»я начальника Таїровського відділення міліції, Київського райвідділу міліції, рапорти дільничного інспектора Соценко О.О., висновок по матеріалах ЖОУЗС від 13.07.2013 року.

При вищенаведених обставинах суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим задоволенню з таких підстав:

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, в яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати за судом спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобовязана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Способи судового захисту гідності та честі визначені ст.ст. 16, 277 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» надав роз»яснення, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до частини 2 статті 30 ЗУ Про Інформацію оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У даному випадку ОСОБА_1 зверталась до органів міліції з заявами щодо неправомірних дій конкретних осіб (чоловіка, сусідів) відносно неї, за результатами перевірок заяв складались рапорти і висновки. В рапорті від 18.12.2012 року дільничний інспектор посилався на пояснення ОСОБА_6 і ОСОБА_5 про «чисельні скарги ОСОБА_1 в різні інстанції бредового характеру».

Позов в частині відшкодування моральної шкоди суд вважає безпідставним. Ні в усних поясненнях в судовому засіданні ні в позові ОСОБА_1 не визначилась які неправомірні дії працівників Київського райвідділу міліції і коли спричинили їй моральну шкоду.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до Київського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС в Одеській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Головного Управління Державного казначейства України в Одеській області про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський районний суд м.Одеси протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.