Справа № 487/188/15-ц
Провадження № 8/487/3/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015 року. Заводський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого - судді Біцюка А.В.,

секретар Бавикіна Т.В.,

за участю :

представників заявника ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 30.10.2013 року (справа №487/4991/13-ц) за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_4 із заявою, в якій посилаючись на ту обставину, що Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 29.09.2011 року (далі Рішення від 29.09.2011р.), на підставі якого йому належала квартира №59 в м.Миколаєві по пр.Леніна буд.6-в (далі Квартира), було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, а провадження в справі в подальшому було закрито, просив в звязку з нововиявленими обставинами скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2013 року (далі Рішення від 30.10.2013р.), яким йому у позові про визнання договору купівлі продажу Квартири було відмовлено, а справу переглянути.

В судовому засіданні представники заявника вимоги про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підтримали з підстав викладених в заяві, просили рішення в справі скасувати.

Представник відповідача вважав заяву необґрунтованою з тих підстав, що скасоване рішення не було підставою для ухвалення рішення, яке переглядається.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

05 червня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу Квартири недійсним, який обґрунтовував наступним.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 вересня 1995 року він, його батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 в рівних частках стали власниками Квартири, загальною площею 47,4 м.кв.

Після смерті матері в 2001 році та батька в 2007 році відкрилася спадщина на належне їм майно, в тому числі і на частки в Квартирі.

Він, як єдиний спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцями, проте через брак коштів, до вересня 2011 року в правах спадкоємця не оформлювався.

19 вересня 2011 року він видав доручення на ім'я ОСОБА_7, якою уповноважив її оформити спадщину.

22 вересня 2011 року ОСОБА_7 від його імені пред'явила позов до Миколаївської міської ради про визнання за ним права власності на указану квартиру в порядку спадкування за законом, який вже через 7 днів Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 29.09.2011р. був задоволений у повному обсязі.

Протягом наступних 10 днів нею ж були здійсненні усі необхідні реєстраційні процедури, а вже 11 жовтня 2011 року за нотаріально посвідченим договором (далі Договір) він продав їй Квартиру, при цьому не отримавши за неї грошей.

Посилаючись на те, що відповідачка скористалася його алкозалежністю і тим, що під час загостренням названої хвороби, коли він не міг розуміти значення своїх дій і не міг керувати ними, а також, обманула його, щодо подальшого придбання йому іншого житла, просив позов задовольнити, визнати Договір недійсним з підстав, передбачених ст. 225 та 230 ЦК України.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2013 року у позові відмовлено за його недоведеністю. Ухвалами апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2013р. та Вищого спеціалізованого суду України від 30.04.2014р. вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 22 жовтня 2014 року Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 29.09.2011р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.12.2014 року провадження в справі за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на Квартиру в порядку спадкування за законом закрито за заявою представника позивача.

Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.361 ЦПК, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту Рішення від 30.10.2013р., скасоване Рішення від 29.09.2011р., було підставою оформлення прав позивача на Квартиру, а не підставою для ухвалення рішення, яке позивач просить переглянути.

Предметом позову в справі, в якій винесено рішення що переглядається, було визнання недійсним Договору, підставою позову - нерозуміння ОСОБА_4 значення своїх дій в момент укладання Договору (ст.225 ЦК) та вчинення ОСОБА_4 Договору під впливом обману (ст.230 ЦК).

Рішення, яке переглядається, не обґрунтовувалось скасованим Рішенням від 29.09.2011р. і ухвалюючи його суд не виходив з нього. Наслідком скасування Рішення від 29.09.2011 року не є інше за змістом вирішення спору в справі що переглядається.

З урахуванням наведеного вище, підстави для задоволення заяви про перегляд Рішення від 30.10.2013 року за нововиявленими обставинами відсутні.

Керуючись ст.ст.209-210, ч.2 ст. 365 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Залишити заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 30.10.2013 року (справа №487/4991/13-ц) за нововиявленими обставинами без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Біцюк А.В.