Справа № 2/489/2679/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді - Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за собою право власності на частку в спільному майні, в порядку його поділу . При цьому посилалась на те, що, відповідно до рішення суду за нею та відповідачем було визнано право власності , по ? частці кожному, на будівельні матеріали, конструкції, вироби, використані в процесі будівництва самочинно побудованого незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку, гаражу, вбиральні, замощення, огорожі по вул. Кірова, 141 в м. Миколаєві.

В подальшому відповідачем вказаний житловий будинок було введено до експлуатації та зареєстровано право власності на нього в цілому за собою, на підставі Свідоцтва про право власності від 31.08.2015 року.

Позивач просив визнати цей будинок спільною сумісною власністю, визначити частки у праві власності та визнати за нею право власності на ? частку

В судовому засідання позивачка підтримала позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Сторони перебували у шлюбі з 24 липня 1986 р., державна реєстрація припинення шлюбу відбулася 21 січня 2003 р. Під час шлюбу за договором від 07 червня 1990 р. сторонами на імя ОСОБА_2 був куплений житловий будинок №141 з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по вул. Кірова, 141 в м. Миколаєві.

Рішенням Миколаївської міської ради від 29 серпня 1997 р. для обслуговування указаного будинку у приватну власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку, площею 1000 кв. м, а 6 листопада того ж року він отримав державний акт на право приватної власності на цю землю.

Рішенням виконкому Ленінської районної ради м.Миколаєва від 23 квітня 1998 р. №60 дозволено ОСОБА_2 проектування та будівництво нового житлового будинку по вул. Кірова, 141. 10 червня 1998 р. він отримав дозвіл на виконання будівельних робіт згідно з узгодженим головним архітектором проектом.

Однак, цим судовим рішенням встановлено, що за вказаною адресою було самочинно побудовано:

- в житловому будинку (літ.А) житлова площа зменшена на 12, 7 кв. м за рахунок зносу житлової прибудови (літ.А1-1), таким чином загальна площа цього будинку становить 39, 5 кв. м , а житлова 26 кв. м;

- самовільно побудовано, незавершений будівництвом двоповерховий житловий будинок (літ.Н-2) (10,45х7,05 + 7,05х0,55 + 3,15х0,8)

- недобудований нежитловий підвал (літ.Нпд)

- гараж (літ.О), навіс (літ.П), вбиральня (літ. Р).

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2009 р. та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 липня 2009 р. земельну ділянку, на якій знаходиться незавершений будівництвом будинок визнано спільною сумісною власністю подружжя і за кожним з сторін визнано право власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки.

До матеріалів даної справи, позивачка долучила витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацією за нею 05 червня 2013 р. права власності на 1/2 частину земельної ділянки по вул. Кірова, 141.

Відповідно до рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 08.11.2013 року було визнано право власності на ? частку за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спільній сумісній власності сторін на будівельні матеріали, вироби, конструкції, використані в процесі будівництва самочинно побудованого, незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку по вул. Кірова, 141 в м. Миколаєві, а також в процесі будівництва гаражу, вбиральні, вольєру, замощення двору та огорожі за цією ж адресою.

Відповідно до Положень п.9 Прикінцевих положень Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р., п.11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів , затверджених Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 р., п.10 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних будинків, будівель та споруд, збудованих без дозволу на виконання робіт, затверджених Наказом Мінрегіонбуду та ЖКГ України № 79 від 24.04.2015 року, самочинне будівництво вважається прийнятим в експлуатацію з дати реєстрації Декларації про готовність обєкта до експлуатації, якщо така Декрація подана в строк до 31.12.2015 року.

25.06.2015 року ОСОБА_2 подав до ДАБІ у Миколаївській області Декларацію про готовність дол. Експлуатації обєкта 2-х поверхового з цокольним поверхом житлового будинку по вул.. Кірова, 141 в м. Миколаєві, загальною площею 170,5 кв.м., з яких 55,5 кв.м. житлова площа та гаражем, площею 30,3 кв.м., яка була зареєстрована 03.07.2015 року управлінням ДАБІ у Миколаївській області.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , 06.08.2015 року було здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок № 141 по вул. Кірова в м. Миколаєві за ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказується при розгляді справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.22 КпШС України, ст.60 СК України, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя маж рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки судовим рішенням було встановлено, що будівельні матеріали, вироби, конструкції, використані в процесі будівництва самочинно побудованого, незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку по вул. Кірова, 141 в м. Миколаєві, а також в процесі будівництва гаражу, вбиральні, вольєру, замощення двору та огорожі за цією ж адресою є спільною сумісною власністю сторін, по ? частці кожного, суд приходить до висновку, що житловий будинок, в на цей час введений до експлуатації, також є спільною сумісною власністю сторін в тих самих частках.

Отже , враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачем було порушено права позивача та іншим шляхом поновити їх неможливо, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток та поділ майна - задовольнити.

Визнати, що житловий будинок № 141 по вул. Кірова в м. Миколаєві є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок № 141 по вул. Кірова в м. Миколаєві є рівними та складають по ? частці кожного.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку житлового будинку, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою вул. Кірова, 141 в м. Миколаєві, в порядку поділу майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн.20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: