22-ц/775/161/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Пустовойт Т.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 30
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сорока Г.П.,

суддів - Баркової Л.Л., Гаврилової Г.Л.,

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», третя особа Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

10 червня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі за текстом ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення на користь кожного з них відшкодування моральної шкоди у розмірі по 150 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ПАТ "Азовзагальмаш" на посаді нагрівальника (зварника) металу. 15.01.2013 року на території підприємства з ним стався нещасний випадок, в результаті якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у лікарні він помер. У зв'язку з втратою рідної людини їм заподіяні душевні страждання. Відчуття того, що вони ніколи більше не побачать рідну людину постійно пригнічує їх, що негативно позначається на психічному стані кожного з них. Загибель сина призвела до того, що мати загиблого ОСОБА_2 постійно перебуває у нервовому стані, втратила інтерес до життя. У зв'язку з нервовим станом, який триває до теперішнього часу, вона втратила зв'язки з друзями та знайомими. Мати позбавлена турботи своєї дитини, оскільки є інвалідом першої групи та потребує стороннього догляду.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ "Азовзагальмаш", третя особа Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Азовзагальмаш" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн., на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10000,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також стягнуто з ПАТ "Азовзагальмаш" на користь держави судовий збір у розмірі 487,20грн.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідач ПАТ «Азовзагальмаш» в апеляційній скарзі просить змінити рішення в бік зменшення суми відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2, у позовних вимогах ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, судовий збір зменшити до 243,60 грн., в іншій частині рішення залишити без змін. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представник ОСОБА_6 та представник Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином шляхом направлення телефонограм, зареєстрованих у встановленому порядку в журналі телефонограм, витяг з якого долучений до справа. Позивачі та їх представник подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, в яких просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни. Представник третьої особи про причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав. Тому, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» Солошенко О.М., яка доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити та відповідно зменшити суму судового збору, а в іншій частині рішення залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 доводиться матір'ю, ОСОБА_3 - рідним братом, а ОСОБА_4 - рідним дядьком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_5 працював нагрівальником (зварником) металу цеху №111 "Азовзагальмаш» внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом.

Згідно акту №4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, (форма Н-1) та акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 16.01.2013 року о 02.50 год. на ПАТ «Азовзагальмаш» (форма Н-5), смерть нагрівальника (зварника) металу ОСОБА_5 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми, супроводженої переломом кісток склепіння та основи черепа, забиття головного мозку, ускладнене набряком головного мозку та легенів.

Основною причиною настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці, що виразилось у знаходженні людей у кузові автомашини при її розвантаженні та підйомі вантажу, а також у виконанні роботи по строповці вантажу, безпечні способи виконання якої були невідомі, чим порушено п.п.3.12.2, 3.12.7 "Інструкції №85 з охорони праці для машиністів кранів мостового типу" та п.1.8.2 "Інструкції №265 з охорони праці для нагрівальників (зварникв) металу", затвердженої наказом генерального директора ПАТ "Азовзагальмаш" від 04.01.2013 року №7.

Супутня причина порушення технологічного процесу, що виразилось у використанні для транспортування вантажопідіймального пристрою, який не відповідає вимогам "Технологічних карт підйомно-транспортувальних робіт", чим порушено пп.1.8.14, 3.8.3, 3.10, 3.12.2, 3.12.7 "Інструкції №85 з охорони праці для машиністів кранів мостового типу", пп.1.8.13, 3.1, 3.4, 3.9.4 "Інструкції №202 з охорони праці для стропальників" затверджених наказом генерального директора ПАТ "Азовзагальмаш" від 04.01.2013 року №7. Невиконання посадових обов'язків, що виразилось у відсутності організації безпечного виконання робіт та контролю за ним, що виразилось у незабезпеченості дільниці необхідним технічним оснащенням, порушенні підлеглими робітниками вимог інструкції з охорони праці, чим порушено пп.3.7, 3.8, 3.14 "Посадової інструкції заступника генерального директора з виробництва вагонобудування 2008р., пп.3.2, 3.5 "Посадової інструкції майстра цеху №111", пп.2.1.1, 2.1.4, 2.2.14 "Типової інструкції для осіб, відповідальних за безпечне виконання робіт по переміщенню вантажів кранами". Психофізіологічні причини нещасного випадку особиста необережність потерпілого, що виразилось у виконанні роботи по строповці вантажу, безпечні способи виконання якої йому були невідомі, чим порушено п.1.8.2 "Інструкції №265 з охорони праці для нагрівальників (зварників) металу", затвердженої наказом генерального директора ПАТ "Азовзагальмаш" від 04.01.2013 року, №7.

Вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 14.05.2014 року засуджено ОСОБА_8 за ст.272 ч.2 КК України, діями якої допущені порушення вимог законодавства про охорону праці, внаслідок чого при підйомі листів металу виник їх зсув, що призвело до смертельного травмування ОСОБА_5

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що мати загиблого - ОСОБА_2 і його рідний брат ОСОБА_3 проживали однією сім'єю із ОСОБА_5 в АДРЕСА_1. Загиблий допомагав матері, яка є інвалідом першої групи та потребує сторонньої допомоги. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд керувався критеріями загальнолюдських цінностей, оскільки втрата матір'ю дитини, а братом близької людини, який мешкав разом з ними, допомагав, утримував, турбувався про матір-інваліда, яка позбавлена можливості самостійно себе обробляти, був для неї опорою і надією на майбутнє, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми.

З урахуванням конкретних обставин нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_5, ступеню вини відповідача, який не забезпечив належних безпечних умов праці та контролю за їх дотриманням, а також вини постраждалого, який допустив особисту необережність, та, враховуючи характер, глибину і тривалість моральних страждань позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, молодий вік загиблого, якому на момент смерті було лише 24 роки, суд прийшов до переконання, що з відповідача підлягає стягненню компенсація відшкодування моральної шкоди у грошовому вираженні на користь матері загиблого у розмірі 60000,00 грн. та на користь брата в розмірі 10000,00грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд виходив з того, що той не є особою, яка проживала з померлим однією сім'єю.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 ніким не оскаржується, тому, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах апеляційного оскарження, колегія суддів в цій частині законність рішення суду не перевіряє.

З висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 колегія суддів не може не погодитись, оскільки в цій частині рішення суду випливає з обставин справи, наявних у справі доказів та відповідає вимогам закону.

Загальні умови відшкодування моральної шкоди визначені статтею 23 ЦК України, згідно ч.ч.1-3 якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 указаної статті Цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно з положеннями п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У справі, яка переглядається, установивши, що смерть працівника ПАТ «Азовзагальмаш» ОСОБА_5 сталася внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, під час виконання загиблим трудових обов'язків у робочий час, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов'язку відшкодувати позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану смертю їх сина та брата.

Зазначені висновки суду відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні спору суд неправильно дійшов до висновку про наявність у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається зі справи і це не спростовано відповідачем, ОСОБА_3 є рідним братом загиблого, проживав з ним та матір'ю ОСОБА_2 за однією адресою однією сім'єю, що підтверджується довідкою ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 23.01.2013 року про сумісне їх проживання (а.с.91), протоколом №3 від 28.01.2013 року зустрічі комісії з спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві з членами сім'ї загиблого ОСОБА_5, згідно якого на засідання був запрошений ОСОБА_3 як брат загиблого та член його сім'ї (а.с.199-200). На спростування наведених в цих документах обставин відповідач та його представник ніяких доказів не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Також безпідставними колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що суд при визначені розміру відшкодування моральної шкоди не врахував вину загиблого, оскільки ці доводи спростовуються змістом рішення суду, з мотивувальної частини якого вбачається, що при визначенні розміру компенсації моральної шкоди судом враховано ступінь вини загиблого, який допустив особисту необережність, а також, враховуючи конкретні обставини нещасного випадку, ступінь вини відповідача, характер, глибину та тривалість моральних страждань, інші обставини, суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 в розмірі 60000грн., ОСОБА_3 в розмірі 10000грн., хоча позивачі просили відшкодувати моральну шкоду кожному з них по 150000грн.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду представником відповідача не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків суду першої інстанції та давали б апеляційному суду провести переоцінку обставин та доказів, зроблену судом першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що суд допустив порушення чи неправильне застосування норм матеріального права.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду, у зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.