Справа №198/388/15-ц
Провадження №2/0198/179/15
12 листопада 2015 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юрївка Юрївського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування виконавчий комітет Варварівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним.
Крім ОСОБА_4 в будинку зареєстровані онук позивача ОСОБА_5, дружина онука ОСОБА_6 та троє їх малолітніх дітей. Відповідачі тривалий час, а саме з 2007 року, в будинку не проживають. Сімя онука разом з усіма дітьми переїхала на проживання в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті, але в добровільному порядку зніматися з реєстрації в будинку, який належить позивачу, відмовляються.
Позивачка зазначає, що окрім пенсії інших доходів не має, тому вона на цей час не може сплачувати комунальні послуги, а також оформити субсидію, бо в житловому приміщенні зареєстровані відповідачі у справі.
В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала повністю, зазначивши при цьому, що свого часу ОСОБА_4 надала згоду на реєстрацію місця проживання відповідачів та дитини ОСОБА_7 за адресою належного їй житлового будинку. Місце проживання інших двох дітей, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, після їх народження в 2007 та 2009 роках зареєстровано без згоди позивачки на підставі реєстрації місця проживання батьків. В 2007 році вся родина ОСОБА_8, забравши належні їм речі та меблі, переїхала проживати в інше житлове приміщення за адресою: Дніпропетровська обл., Юр'ївський район, АДРЕСА_1, яке було придбано за усною домовленістю у попереднього власника нерухомості на спільні кошти всіх членів сімї, в тому числі позивача. Однак до теперішнього часу письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна не укладений та нотаріально не посвідчений через бездіяльність відповідачів. ОСОБА_4 неодноразово зверталась до останніх з проханням знятися з реєстрації місця проживання в належному їй житловому будинку, але кожного разу отримувала безпідставну категоричну відмову. На даний час в звязку зі значним підвищенням цін на опалення позивач не в змозі сплачувати комунальні послуги, а також не має права на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг через доволі високі доходи ОСОБА_5, який однак не несе витрат на утримання житла.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Варварівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області повідомила, що дійсно вже впродовж декількох років відповідачі разом з трьома малолітніми дітьми постійно проживають за адресою: Дніпропетровська обл., Юр'ївський район, АДРЕСА_1. При цьому заперечувала проти задоволення позовних вимог через відсутність у родини ОСОБА_5 іншої житлової нерухомості, зареєстрованої на праві власності за будь-ким з членів сімї. Вважає, що визнання дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, може призвести до порушення їх житлових прав.
Відповідачі в судові засідання не з'явились жодного разу, на виконання вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 24, 25, 36, 37, 38, 39, 85, 86, 110, 111, 125, 127, 142, 144, 151, 152, 168, 169), причину неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали, у звязку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Перевіривши матеріали справи, надані докази, суд знаходить позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори 11.07.1995 року, позивачка є власником житлового будинку № 44 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр'ївського району Дніпропетровської області. Право приватної власності 04.06.2015 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що видано відповідне свідоцтво (а.с. 8-11).
Крім позивачки в житловому будинку за вказаною адресою зареєстровані онук позивача ОСОБА_5, дружина онука ОСОБА_6 та троє їх малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчить довідка виконкому Варварівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області від 04.06.2015 року № 507. Причому ОСОБА_4 надавала згоду на реєстрацію місця проживання лише свого онука, його дружини та ОСОБА_7. Молодші діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 після народження зареєстровані в належному позивачу житловому приміщенні в силу народження за зареєстрованим місцем проживання їх батьків, тобто без згоди позивачки (а.с. 13, 78).
З 2007 року відповідачі разом з дітьми стали проживати в іншому житловому приміщенні в тому ж населеному пункті за адресою: Дніпропетровська обл., Юр'ївський район, АДРЕСА_1.
Довідка, надана на запит суду КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», свідчить про те, що станом на 01.01.2013 року право власності на квартиру за вказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12.07.2000 року Юрївською райдержадміністрацією. За інформацією реєстраційної служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про нерухоме майно відсутні (а.с. 131, 145).
Відповідно до довідки Варварівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області від 20.07.2015 року жодна особа в квартирі за адресою: Дніпропетровська обл., Юр'ївський район, АДРЕСА_1, не зареєстрована, починаючи з 19 квітня 2013 року (а.с. 41).
Комісіями Варварівської сільської ради за участю депутатів, сусідів та фахівців з соціальної роботи складено акти обстеження фактичного проживання та матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_9 від 12.05.2015 року та від 07.08.2015 року, якими встановлено, що батьки разом з дітьми фактично проживають за адресою: Дніпропетровська обл., Юр'ївський район, АДРЕСА_1. В квартирі є всі необхідні для дітей меблі та речі, місце для навчання, іграшки. Діти проживають в хороших умовах, батьки займаються вихованням дітей та їх матеріальним забезпеченням (а.с. 44-54).
Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які проживають у сусідніх зі спірним житлом будинках протягом тривалого часу, показали, що відвідують сусідку ОСОБА_4 регулярно. ОСОБА_5 разом з усією сімєю вже впродовж декількох років в домоволодінні не проживає, житлом за місцем реєстрації не цікавиться та не відвідує, витрати по утриманню майна не несе. В будинку є тільки меблі та речі позивачки.
Допитані як свідки діти позивачки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 також підтвердили, що відповідачі з усіма малолітніми дітьми з 2007 року не проживають у спірному будинку, не сплачують за комунальні послуги. В житловому приміщенні відсутні особисті речі ОСОБА_5, меблі та речі дітей. При цьому позивачка не чинить ніяких перешкод у користуванні житлом.
Свідок ОСОБА_15 (мати відповідача ОСОБА_5С.) повідомила про факт купівлі в 2007 році за усною домовленістю житла за адресою: Дніпропетровська обл., Юр'ївський район, АДРЕСА_1, для проживання сімї сина, куди вони переїхали для постійного проживання та де свідок неодноразово відвідувала їх.
Показання свідка ОСОБА_15 співпадають з показаннями інших свідків, зокрема, ОСОБА_12 зазначила, що приблизно 2 роки тому разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_15 була присутня в квартирі по вулиці Чкалова на святкуванні дня народження одного з дітей. Свідки стверджували, що в житловому приміщенні створені всі умови для постійного проживання багатодітної родини. На погляд сторонньої людини відповідачі поводились не як тимчасові мешканці, а як господарі.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки вони принесли присягу та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, а пояснення обєктивно підтверджуються та не суперечать іншим зібраним у справі доказам і матеріалам справи.
Судом не встановлено, що позивачка створювала перешкоди в користуванні житлом відповідачам та їх дітям або що між сторонами склались неприязні відносини, які могли зробити неможливим спільне проживання.
За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідачі не довели суду обставин відсутності їх в спірному будинку з поважних причин. Попри неодноразові виклики ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при розгляді справи до суду не зявлялись, належних доказів щодо поважності причин непроживання в будинку за місцем реєстрації не надали, рухом справи не цікавились, що суд розцінює як відсутність прояву інтересу до вирішення спору.
За змістом статті 310 ЦК України право на вільний вибір місця проживання віднесено до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона розпоряджається самостійно незалежно від волі інших осіб. Скориставшись цим правом, відповідачі добровільно відмовились від права користування житловим будинком, де в установленому законом порядку зареєстровано їх місце проживання.
Одночасно відповідачі заважають вільному здійсненню права власності, зокрема, позивачка, не маючи матеріальної можливості сплачувати комунальні послуги, позбавлена можливості оформити субсидію, бо в житловому приміщенні зареєстровані особи, доходи яких повинні враховуватись при призначенні державної допомоги на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.
Позивачка в свою чергу ніяких перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням відповідачам не чинила, за захистом порушеного права останні не звертались. Спроб вселитись до житлового приміщення не роблять, не приймають участі в утриманні будинку.
Доказів того, що відповідачі не втратили інтересу до права користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська обл., Юр'ївський район, с. Варварівка, вул. Орджонікідзе, буд. 44, матеріали справи не містять. Фактично ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не надали доказів того, що звертались за захистом порушеного права та не мали можливості користуватись будинком через неправомірну поведінку ОСОБА_4 Вони втратили правовий зв'язок з житловим приміщенням, не тільки ним не користуються, не мають там своїх та дитячих речей, але і за період з 2007 року не намагались поселитись і проживати в ньому.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Розглядаючи вимоги про визнання малолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 також такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з такого.
На момент судового розгляду дітям виповнилось 12, 8 та 6 років відповідно.
Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. За положеннями частини 4 цієї ж статті місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
Отже, за змістом зазначеної норми матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (одного з них), місце проживання малолітної фізичної особи презюмується за місцем їх проживання, а право на житлову площу може виникати або в силу факту народження на належній батькам житловій площі, або в силу факту вселення до житлового приміщення разом з батьками.
Що стосується вирішення питання про судові витрати у справі, то під час судового розгляду представник позивачки просила не стягувати їх з відповідачів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 29, 310, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 213-215, 224, 294 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та їх малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська обл., Юр'ївський район, с. Варварівка, вул. Орджонікідзе, буд. 44.
Рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для зняття ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з реєстрації за адресою: Дніпропетровська обл., Юр'ївський район, с. Варварівка, вул. Орджонікідзе, буд. 44.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: І.О.Гайдар