У х в а л а

06 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Мостової Г.І., Остапчука Д.О., Наумчука М.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 28 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DNI1RR505000446, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 12 761 грн 06 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 01 червня 2013 року у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 74 411 грн 56 коп., яка складається із: заборгованість за кредитом - 8 951 грн 16 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 8 грн 59 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 61 432 грн 21 коп., сума фіксованої частини штрафу - 500 грн, сума процентної складової штрафу - 3 519 грн 60 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 28 квітня 2008 року № DN1RR505000446 у розмірі 15 979 грн 35 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8 951 грн 16 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 грн 59 коп, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 3 000 грн, суми фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн та суми процентної складової штрафу у розмірі 3 519 грн 60 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст. 259 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, .

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

При постановлені ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2014 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального права та вважав обґрунтованими висновки про те, що строк позовної давності не сплив, оскільки пунктом 5.5 Умов надання кредиту встановлена позовна давність строком 5 років, що відповідає змісту ст. 259 ЦК України.

Зі змісту ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня та 24 вересня 2014 року, на які заявник посилається, як на підставу перегляду судового рішення, не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки в одному випадку (судове рішення, яке є предметом перегляду) суд зазначив, що строк позовної давності не сплив, оскільки пунктом 5.5 Умов надання кредиту встановлена позовна давність строком 5 років, які діяли на момент отримання кредиту відповідачем, а в інших випадках (рішення, на які заявник посилається, як на підставі неоднакового застосування судом норм матеріального права), зокрема в ухвалі від 06 серпня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що відсутні докази підписання позичальником Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), тому позичальник не розумів Умови, у тому числі щодо погодження терміну позовної давності, в ухвалі від 24 вересня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог додано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які не містять підпису відповідача про ознайомлення саме з цими Умовами, дати їх затвердження уповноваженою особою банку.

Заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупністю таких умов: судом касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні і ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України»).

Отже зміст заяви та додані до неї копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року та 13 листопада 2013 року, не можуть свідчити про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки із них не вбачається різного тлумачення судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; відсутнє різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; відсутнє різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання спірних правовідносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; відсутнє різне застосування правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником доводи не містять сукупність вказаних умов та ознак неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук

М.І. Наумчук