Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2515/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

11.11.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої судді Франко В.А.,

суддів : Белінської І.М., Кривохижі В.І.

за участю секретаря Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради та просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями за АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 613 від 02.03.1970 р., посвідченим нотаріусом 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори.

Визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0868 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) за вказаною адресою,що належала на праві спільної часткової власності їй та ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 13.12.1995 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1265.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за договором дарування № 613 від 02.03.1970 р., посвідченого нотаріусом 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори Галкіною О.К., її батько ОСОБА_5 подарував їй та її рідному брату, ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за АДРЕСА_1, і в якому вона прожила усе життя, з моменту народження і по теперішній час.

20.09.1966 р. її брат, ОСОБА_3 виписався з будинку та виїхав на роботу в Сахалінську область Російської федерації, але час від часу навідував її та батьків, вони постійно підтримували зв'язок.

Згодом брат отримав постійне місце проживання та громадянство Російської федерації та після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 року до м. Кіровограда ні разу не приїжджав, зв'язок між ними обірвався.

Брат будь-яких розпоряджень щодо своєї 1/2 частини будинку іншим чином, ніж фактична передача їй у володіння та користування не робив і з 1997 р. ця частка будинку перебувала в її володінні та управлінні.

За відсутності брата його частка будинку була на повному її та її родини утриманні і фактично вона здійснювала правомочності власника цілого будинку.

Крім цього, нею була здійснена приватизація земельної ділянки, призначеної для обслуговування будинку (присадибної ділянки), загальною площею 0,0868 га. на праві спільної часткової власності, відповідно до часток у праві власності на будинок, про що 13.12.1995 р. був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований за № 1265.

У зв'язку з тривалою відсутністю брата та виникненням необхідності переоформлення на неї фактично переданої їй у власність частини будинку та земельної ділянки, з 2007 р. вона почала його розшукувати та дізналась, що він помер.

З відділу ЗАГС м. Южно-Сахалінськ вона отримала офіційно інформацію про смерть брата, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. в м. Южно-Сахалінськ Сахалінської області Російської Федерації.

У 2008 р. вона зверталась до 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори, де їй повідомили про неможливість оформлення спадщини з огляду на зміни у законодавстві - нотаріус не встановлює обставин прийняття спадщини за правилами ЦК УРСР ,а також з відсутності заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 тому це питання потрібно вирішувати у судовому порядку.

З того часу вона не отримувала інформацію щодо наявності спадкоємців її брата в Російській федерації і будь-які особи прав на будинок і земельну ділянку та вимог про витребування у неї відповідної частини спільної власності, що належала до дня смерті її брату, не заявляли.

Нею правомірно отримано у володіння 1/2 частина будинку, що належала на праві спільної власності їй і ОСОБА_3 згідно договору дарування № 613 від 02.03.1970 р., вона добросовісно володіє цим майном у відсутність власника та інших осіб, які б мали право на будинок, з ІНФОРМАЦІЯ_1 року (смерті останнього з батьків) - протягом майже 15 років, у т.ч. з 01.01.2001 р. - протягом понад 12 років за правилами ст..344 ЦК України про набувальну давність. З огляду на викладене, вона правомірно володіє цілим домоволодінням понад 10 років і продовжує відкрито, безперервно та добросовісно володіти ним, що є свідченням правомірного набуття нею права власності на частку будинку брата за набувальною давністю.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду в апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради - відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно зворотного повідомлення.

Відповідно до ч.2 ст..305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст..303 ЦПК України, , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, та підтверджується матеріалами справи,що за договором дарування від 02.03.1970 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_7 та ОСОБА_2 прийняли у дар будинок загальною площею 38,59 кв.м. та надвірні будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

З довідки ОКП «КООБТІ» від 27.02.2008 року №25117 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають зареєстроване право власності по 1/2 ч. (приватна спільна часткова) будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02.03.1970 року, № 613. (а.с. 11).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю за № 1265 від 13.12.1995 р. виданого ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів № 911 від 27.10.1993 р. їй надана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0868 гектарів в межах згідно з планом на праві спільної часткової (1/2) власності. Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.15).

З листа з відділу ЗАГС м. Южно-Сахалінська Російської Федерації вбачається, що у відділі ЗАГС м. Южно-Сахалінська управління ЗАГС Сахалінської області є актовий запис № 1901 від 19.11.2002 року про смерть ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. в м. Южно-Сахалінське (а.с.14).

Як вбачається з відповіді Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 від 31.08.2015 р. за № 1433/01-09, з заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року до Кіровоградської міської держнотконтори № 2 спадкоємці не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. (а.с.57).

Згідно ст..344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Тобто, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, особами, що мають право на придбання права власності на майно за набувальною давністю, мають бути незаконними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі. Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна:

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється зокрема ст.119 ЗК України .

Відповідно до ст..119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади. Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пункт 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 звертає увагу, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст..214 ЦПК України).

Право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, з чим погоджується і колегія суддів, що позивач добровільно за власним волевиявленням прийняла у дарунок 1/2 частину будинку у 1970 році. Була добре обізнана про те, що інша 1/2частина будинку належить її братові також за цим договором дарування, що позивач володіє чужим майном, право власності на частину спірного будинку у неї не виникло. За таких обставин відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно- ? частину спірного будинку за набувальною давністю.

Вбачається з матеріалів справи, що позивачем не надано доказів про відсутність інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадщини на 1/2 частку спірного домоволодіння.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального законів при розгляді справи судом не порушені і застосовані вірно.

Із апеляційної скарги вбачається, що доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин судова колегія вважає, що по справі постановлено законне і обгрунтоване рішення, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст..ст.303,304, 307,308 ,313-315 ЦПК України, колегія суддів:-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 серпня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили

Головуюча суддя:

Судді: