Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/3848/15 Головуючий у 1 інстанції: Кляшторний В.С.
Провадження № 22-ц/778/5073/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_5, в якій просив:. визнати причини пропуску процесуального строку для подання скарги до суду поважними та поновити строк для звернення до суду; визнати незаконними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванової Г.В. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 336/4091/14-ц, виданим 09.10.2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванової Г. В. від 22.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобов'язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванову Г. В. відкрити виконавче провадження за виконавчим листом, стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на користь ОСОБА_3 судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року скаргу задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 строк для подання скарги.

Скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванової Г.В. від 22.10.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у сумі 1685 грн. 82 коп., 243 грн. 60 коп. судового збору. Зобов'язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у сумі 1685 грн. 82 коп., 243 грн. 60 коп. судового збору на підставі виконавчого листа № 336/4091/14-ц 9 жовтня 2014 року.

В липні 2015 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванової Г.В. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 336/409/14-ц, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 09.10.2014 року.

Визнано неправомірною постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Пеліванової Г.В. від 22.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 336/409/14-ц.

В частині вимог про стягнення судових витрат заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат та ухвалити нову ухвалу, якою стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на його користь судові витрати в суді першої інстанції в розмірі 1960 грн., судові витрати в суді апеляційної інстанції в розмірі 800 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1.ч.1.ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За правилами ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно роз'яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару.

З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2014 року між ОСОБА_3 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.28).

На підтвердження обставин надання правової допомоги ОСОБА_3 суду були надані: Диплом спеціаліста про здобуття ОСОБА_4 кваліфікації юриста (а.с.33), акти здавання - приймання юридичних послу від 23.03.2015 року, від 28.05.2015року, від 03.07.2015 року (а.с.30,31,61), розрахунки розміру компенсації витрат на правову допомогу від 28.05.2015 року, 03.07.2015 року (а.с.32,62).

Однак матеріали справи не містять та скаржником не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, належного банківського документу, оформленого у встановленому порядку, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги фахівцем в галузі права - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів на підтвердження вимог ОСОБА_3 щодо стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: