АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Ващенка О.В., Манєвського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМГ інтернешнл холдинг компані» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМГ інтернешнл холдинг компані» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ІМГ інтернешнл холдинг компані» про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі на момент звільнення в загальній сумі 17 747,96 грн. Просив суд допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення з відповідача зарплати за 2 місяці, яка становить 6 882,96 грн. та стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в загальній сумі 61 834,77 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2015 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «ІМГ інтернешнл холдинг компані» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 747,96 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 61 834,77 грн. та рішення суду в частині виплати позивачу ОСОБА_1 відповідачем ТОВ «ІМГ інтернешнл холдинг компані» заробітної плати за один місяць в розмірі 3 443,38 грн. допущено до негайного виконання. Стягнуто з ТОВ «ІМГ інтернешнл холдинг компані» судовий збір на користь держави в розмірі 795,83 грн.

Справа № 752/12354/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14618/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ТОВ «ІМГ інтернешнл холдинг компані» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процессуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачу в день звільнення було передане на відповідальне зберігання певне майно залишковою балансовою вартістю на суму 14 395 грн., на підставі якого і було проведено розрахунок при його звільненні. Зазначив, що розрахований позивачем розмір середнього заробітку визначений невірно, оскільки при його проведенні судом була прийнята до уваги довідка, яка надавалася позивачу для пред'явлення до Центру зайнятості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим, обставини викладені в ньому знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а проведений розрахунок заборгованості по заробітній платі є правильним.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в період з 14.05.2012 по 31.03.2014 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ІМГ інтернешнл холдинг компані» та обіймав посаду начальника відділу за сумісництвом (а. с. 4). Оскільки відповідач з 01.11.2013 перестав сплачувати йому заробітну плату, 31.03.2014 він був змушений звільнитись з підприємства за ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). Станом на день звільнення загальна заборгованість відповідача по заробітній платі становить 17 747, 96 грн. (а. с. 8). 12.06.2015 позивач відправив відповідачу заяву про видачу йому довідки про заборгованість по заробітній платі (а. с. 9), та відповіді на свій запит не отримав. Враховуючи наявність заборгованості роботодавця перед працівником, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Аналіз вищевказаних норм права дає можливість дійти до висновку про те, що при звільненні, роботодавець повинен повністю розрахуватися з працівником, виплативши всі суми, що належать останньому.

Матеріали справи свідчать про те, що ТОВ «ІМГ інтернешнл холдинг компані»не виплачувала заробітної плати позивачу, у зв'язку з чим станом на день звільнення ОСОБА_1 31.03.2014 загальна заборгованість відповідача по заробітній платі становить 17 747, 96 грн. за період з 01.11.2013 по 31.03.2014 (а. с. 8), що не заперечується сторонами.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки щодо виплати заробітної плати не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі на момент звільнення в загальній сумі 17 747,96 грн. та допущення негайного виконання судового рішення в цій частині на користь позивача зарплати за 1 місяць колегія суддів вважає правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача середньогозаробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не може погодитись з його розміром, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі 6-144ц13).

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач не виплатив при звільненні позивачу належних працівникові сум, висновки суду першої інстанції про задоволення і цієї частини позовних вимог колегія суддів також вважає правильними.

Що стосується розміру суми середнього заробітку, то колегія суддів з ним не погоджується.

Відповідно до п.п. б) п. 4 Постанови КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

На вищевикладену норму права суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим при здійсненні розрахунку середньої заробітної плати врахував нараховану позивачу компенсацію відпустки та подарунок.

При розгляді справив суді апеляційної інстанції відповідачем були надані розрахунки заборгованостіз урахуванням вищенаведеної норми права, відповідно до яких розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 01.02.2014-31.03.2014 розрахований наступним чином:

1) заробітна плата за лютий 2014 року - 3 441,48 грн.;

2) заробітна плата за березень 2014 року - 3 441,48 грн.

Розмір денної середньої заробітної плати позивача складає (3441,48 грн. за лютий + 3441,48 грн. за березень) / 40 робочих днів = 172,07 грн.

Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку складає 57 299, 31 грн. (172,07 грн. денна середня заробітна плата х 333 робочих дні).

Відповідно до даного розрахунку, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 57 299,31 грн., що було визнано сторонами під час розгляду справи в судовому засіданні.

Перевіривши останні, колегія суддів вважає розрахунки надані відповідачем правильними, в зв'язку з чим кладе в основу рішення при визначенні розміру середнього заробітку.

Доводи апелянта про те, що позивачу в день звільнення було передане на відповідальне зберігання певне майно відповідача залишковою балансовою вартістю на суму 14 395 грн., на підставі якого і було проведено розрахунок з позивачем при звільненні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, вимоги апелянта частково знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМГ інтернешнл холдинг компані» задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні змінити, викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМГ інтернешнл холдинг компані» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57 299 (п'ятдесят сім тисяч двісті дев'яносто дев'ять) грн. 31 (тридцять одна) коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук