Справа № 199/2816/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08" жовтня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування та пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, про зобов'язання вчинення дій та про визнання несправедливими умов договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що нею на вимогу банківської установи (ПАТ «Дельта Банк») в межах кредитного договору та договору застави здійснити страхування предмету застави був укладений договір страхування транспортного засобу №5/38137/38 від 28.09.2011 р. із Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», вигодонабувачем за договором страхування був визначений банк, який може зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування.

15.10.2011 р. о 20 год. 30 хв. із застрахованим транспортним засобом в с. Кіровське Дніпропетровської області стався страховий випадок, що підтверджено довідкою ДАІ № 143621, внаслідок чого автомобіль був пошкоджений. Співробітник ДАІ направив позивача до лікарні для проходження огляду на ознаки сп'яніння та надання першої допомоги, яку й було надано; в лікарні позивач провела більше години та о 22 год. 30 хв. зателефонувала до страхової компанії, повідомив оператора відповідача про страхову подію. Оскільки дорожньо-транспортна пригода, що сталася, мала ознаки страхового випадку, позивач звернулась до відповідача також з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування в строк, передбачений умовами договору. Автомобіль було оглянуто представником страхової компанії; відповідно до наданих позивачем документів відповідачем був визначений розмір страхового відшкодування в сумі 51 486,00 грн.

Відповідач звернувся до вигодонабувача - банку із запитом для призначення отримувача цієї ж суми страхового відшкодування, оскільки позивач виявила бажання отримати відшкодування шляхом оплати відновлюваного ремонту на СТО ТОВ «Ентоні». Банк надав відповідь з конкретними реквізитами, куди належало перерахувати суму страхового відшкодування в розмірі 51 486,00 грн. та призначення платежу. Банк стосовно виплати страхового відшкодування надав інформацію позивачу ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» про погодження перерахування суми страхової відшкодування на реквізити СТО. Проте, відповідач не здійснив перерахування коштів.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, 07 грудня 2011 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на самостійний ремонт застрахованого автомобіля, оскільки автомобіль був потрібен кожного дня. Листом від 20.12.2011 р. відповідач повідомив, що він не заперечує проти ремонту пошкодженого автомобіля з використанням запасних частин та інших ТМЦ згідно з рахунком ТОВ «Ружик-70» №114 від 18.11.2011 р. на суму 32 572,58 грн., проте, зазначену суму страховик в оплату придбаних ТМЦ не перерахував, а здійснив перерахування в сумі 23 333,86 грн., що підтверджено довідкою, наданою ТОВ «Ружик-70» від 26.01.2012 р. Відтак, недоплата складає 9 238,72 грн.).

Вартість відновлювальних робіт на СТО ТОВ «Ентоні», які мав оплатити відповідач, він взагалі не здійснив, чим порушив вимогу банку про виплату страхового відшкодування як в частині суми, так і в частині напрямку перерахування коштів. Таким чином, відповідач не виплатив погоджену вигодонабувачем, позивачем, ТОВ «Ружик-70» та СТО ТОВ «Ентоні» суму страхового відшкодування в розмірі 28 152,14 грн., що складає 54,68% розміру страхового відшкодування.

Щодо причин несплати, позивач отримала відповідь від відповідача від 16.01.2012 р., що позивач порушила строки інформування страховика про страховий випадок в телефонному режимі (п. 9.1.1 Правил добровільного страхування №119 та п.7.1.1 договору страхування, а згідно з п. 13.3 Правил страхування та п.10.2 Договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування або зменшити його на 50%, якщо страхувальник своєчасно не повідомив Диспетчерський центр страховика за телефонами, вказаними в полісі страхування Також відповідач посилався на норми ч. 5 ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими він взагалі має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у раз несвоєчасного повідомлення про настання страхового випадку без поважних на це причин. Також відповідач зазначив, що він, маючи правові підстави для відмови у здійсненні страхової виплати, враховуючи інтереси позивача, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування зі зменшенням його розміру на 50%.

На переконання позивача умови п. 7.1.1 договору страхування передбачають негайне (протягом однієї години) повідомлення страховика (сервісної компанії) за зазначеним в договорі телефоном з місця події, якщо цьому не перешкоджали об'єктивні причини, перелік яких умовами договору не встановлений; та відповідач не міг не знати, що п. 5 ст. 21 Закону України «Про страхування» передбачає обов'язок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування, а не умовами договору страхування взагалі.

Умови страхування містяться в п. 4 Договору страхування № 5/38137/38 від 28.09.2011р. і жодних вимог стосовно строків повідомлення в ньому не висувається.

На переконання позивача, зазначене свідчить про висування відповідачем додаткових вимог стосовно строку повідомлення про страховий випадок, які не передбачені умовами страхування, що прямо суперечить вимогам Закону України «Про страхування». Також умова відповідача про негайне (протягом однієї години) повідомлення про страхову подію (в даному випадку ДТП) в телефонному режимі є несправедливою, оскільки ставить страхувальника в залежність від факторів, на які він не має впливу (наявність мобільних засобів зв'язку під час ДТП як у страхувальника, та й в інших учасників дорожнього руху; наявність бажання інших учасників дорожнього руху надати свій мобільний телефон для здійснення платного дзвінка для повідомлення страхової компанії про страхову подію за їхній рахунок; наявність у страхувальника фізичної можливості здійснити повідомлення страхової компанії по телефону про ДТП в дуже короткий час в разі перебування за межами місця проживання чи знаходження в медичному закладі і отриманні допомоги і т.п.), що підтверджується ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме частинами 2, 3 (пункти 3,11,16), 4.

На переконання позивача такі дії відповідача свідчить про введення її в оману.

Так, 20.12.2011 р. позивач зверталась до страховика із заявою про надання їй копії страхового акту (зареєстрована в страховій компанії за вх. № ЛГ-356/1 від 20.12.2011). Проте, в наданні копії страхового акту позивачу було відмовлено на підставі того, що оскільки умовами договору страхування не передбачено обов'язку страховика надавати копію страхового акту, то страхова компанія не вбачає підстав для задоволення цієї заяви. Таким чином, на переконання позивача, страховик ще й порушує закони «Про захист прав споживачів» (ч. 1 , п. 2,4,5,8 ст. 21; ч. 1 п. 2 ст. 19; ч. 1, ч. 3 п. 2,3,4,5,11,15,16, ч. 4, 8, 9 ст. 18; ч. 1, 2 ст. 6), «Про інформацію» (ч. 2 ст. 20), «Про звернення громадян» (ст.19), «Про страхування» (ст. 25).

Оскільки згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком, а страховик не надав позивачу копії страхового акту, яка містить всі відомості про належні суми страхового відшкодування, та саме який є підставою виплати, то відповідач фактично приховує від позивача інформацію стосовно законних прав та інтересів споживача (позивача), оскільки позивач не може достовірно знати, яка сума належала до виплати, в який строк ця виплата фактично мала здійснюватись, з яких підстав перебування в медичній установі для надання допомоги та встановлення наявності або відсутності сп'яніння відповідач вважає неповажними причинами.

Так, зазначаючи у відповіді, що сума страхового відшкодування була зменшена на 50%, страховик також надав неправдиву інформацію, оскільки сума була зменшена на 54,68%. Оскільки виплата згідно з законодавством здійснюється на підставі страхового акта, то в страховому акті мають бути зазначені і повна страхова сума, і причини її зменшення, і розмір страхового відшкодування. Проте, жодні документи, які були надані страховиком як вигодонабувачу, так і позивачу, визначення суми страхового відшкодування в розмірі 23 333,86 грн. не підтверджують.

Оскільки в результаті страхового випадку відповідачем було повідомлено вигодонабувача про суму страхового відшкодування за збитком, який зазнав вигодонабувач, а також те, що вигодонабувач повідомив відповідача про реквізити для виплати страхового відшкодування, відповідач не виконав своїх обов'язків і перед вигодонабувачем, і перед позивачем, чим порушив Закон України «Про страхування» (ст. 3). Обов'язок відповідача здійснити виплату у встановлений договором строк передбачений ст. 20 Закону України «Про страхування» (ч. 3).

Договором встановлений строк виплати страхового відшкодування потягом 15 робочих днів з дня складання страхового акту (п.9.18).

Приховуванням від позивача страхового акту відповідач унеможливлює для позивача: достовірно знати: 1) інтервал часу, протягом якого він мав здійснити виплату на підставі п. 9.18 Договору страхування та чи не був порушений цей інтервал; 2) суму страхового відшкодування, бо саме вона зазначена в страховому акті і саме на підставі страхового акту здійснюється виплата страхового відшкодування (ст. 25 Закону України «Про страхування»), а тому саме в ньому мають бути визначені всі обставини та розрахунки стосовно розміру страхового відшкодування; 3) причини та підстави визнання неповажними причинами затримку в часі повідомлення за телефоном про страховий випадок на час перебування в медичному закладі для надання допомоги та проходженні огляду на стан сп'яніння; 4) номінал відсотку розміру належної до виплати суми страхового відшкодування та критерії його визначення в разі зменшення на підставі п.10.2 Договору.

Предмет позову становить вимога про визнання умов п. 7.1.1 Договору страхування № 5/38137/38 від 28.09.2011 р. в частині негайного (протягом однієї години) повідомлення відповідача про дорожньо-транспортну пригоду несправедливою, про стягнення з відповідача на користь позивача суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 152,14 грн., про стягнення з відповідача на користь позивача пені за період в один рік (в межах строку позовної давності) з несплаченої суми (28 152,14 грн.) в розмірі 3% - 844, 56 грн., про зобов'язання відповідача надати позивачу копію страхового акту, про зобов'язання відповідача здійснити розрахунок пені, передбачений п. 6.2 Договору страхування, та стягнути її з відповідача на користь позивача.

У судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, позивач не з'явилася, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, просила суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, позивачем предмет та підстава позову не змінювалися, справа ухвалою суду розглядалася у порядку заочного розгляду.

Суд, врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

28.09.2011 р. між сторонами в даній справі був укладений договір страхування, вигодонабувачем за яким був визначений ПАТ «Дельта Банк»), за яким страховик взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування на умовах і в обсязі, передбачених договором, а страхувальник зобов'язується вчасно і в повному обсязі сплачувати страхові платежі і виконувати інші умови договору.

Укладаючи договір, сторони за ним погодили, що страхування здійснюється згідно з Законом України «Про страхування» та на підставі умов цього договору. Договір складений відповідно до Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №119 від 23.12.2008 р., зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 21.05.2009 р.

Відповідно до п. 2.1 договору страхування предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, який належить страхувальнику, а саме: Хонда Цівік, р/н НОМЕР_1, 2007 р.в., номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 5).

Згідно з п. 3.2.1 до страхового ризику відноситься пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частини (у т.ч. фар, дзеркал, стекол) внаслідок порожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено судом на підставі довідки інспектора дізнання ДАІ Дніпропетровського РВ (а.с. 11) 15.10.2011 р. о 20.30 год. на с. Кіровське вул. Красна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Хонда Цівік НОМЕР_1 кузов НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження - деформація: переднього бампера з правового боку, передньої правої двері, задньої правої двері, заднього правого крила, дзеркала на передній правій двері.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо надання страховиком дозволу на ремонт пошкодженого автомобіля «Хонда» р/н НОМЕР_1, який є предметом страхування за договором добровільного страхування наземного автотранспорту №5/38137/38 від 28.09.2011 р. страхова компанія не заперечувала проти ремонту транспортного засобу згідно узгодженого раніше рахунку №00114 від 18.11.2011 р. ТОВ «Ружик-70» (а.с. 14); відповідно до довідки з ТОВ «Ружик 70» від 26.01.2012 р. за рахунком №114 на суму 32 572,58 грн. від 18.11.2011 р. ТОВ «Ружик 70» виставленого за запасні частини страховою компанією ДФ ПАО УСК «ГАРАНТ - АВТО» була оплачена сума 23 333,86 грн. від 23.12.2011 р.

Як встановлено судом відповідачем був зменшений розмір страхового відшкодування через те, що про страховий випадок страховика була повідомлено з порушенням строків, що передбачені умовами договору (а.с. 18), про що на адресу ОСОБА_1 була направлена відповідь, утім, на переконання суду такі доводи відповідача не є слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати.

Слід враховувати, що відповідно до ч. 2 ст. 991 ЦК договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону . З цього приводу необхідно зазначити те, що у ст. 979 ЦК, ст. 16 Закону № 85/96-ВР роз'яснено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Слід також враховувати, що закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником.

Таким чином, з відповідача на користь позивача має бути стягнута невиплачена сума страхового відшкодування в розмірі 28 152,14 грн. (п. 9.3.1 договору страхування від 28.09.2011 р.).

Підстави для задоволення вимоги позову про стягнення пені (за період в один рік) з несплаченої суми передбачені ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Таким чином, з відповідача на користь позивача має бути стягнута сума в розмірі 844,56 грн.

З приводу вимоги позову про зобов'язання відповідача здійснити розрахунок пені, передбачений п. 6.2 Договору страхування, та виплатити її на користь позивача, то оскільки захист прав у такий спосіб передбачений ст. 16 ЦК України, та, укладаючи договір страхування 28.09.2011 р., сторони за ним погодили обов'язок страховика (п. 6.2.6) при порушенні термінів виплати страхового відшкодування сплачувати страхувальнику пеню за письмовою вимогою у розмірі 0,1% простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла за період, за який нарахована пеня, порушені права позивача підлягають у спосіб, обраний позивачем.

Разом з тим, суд погоджується із доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення вимоги позову про зобов'язання відповідача надати копію страхового акту.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором

страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника

або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта

(аварійного сертифіката), який складається страховиком або

уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що

визначається страховиком (ч. 1 ст. 25); згідно ч. 3 ст. 25 зазначеного закону страховик та страхувальник мають право залучити за свій

рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового

випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні

розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма

обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні

докази та документи.

Таким чином, оскільки даний передбачений законом обов'язок надання необхідних матеріальних

доказів та документів відповідачем не був виконаний, посилання відповідача у листі від 26.12.2011 р. (а.с. 20) на те, що виключний перелік прав та обов'язків страховика та страхувальника передбачений договором страхування №5/38137/38 від 28.09.2011 р., та з огляду на те, що умовами договору не передбачено надання страхувальнику копії страхового акту, через що страховик (відповідач) не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про надання копії страхового акту не є слушними.

Що стосується вимоги позову про визнання умов п. 7.1.1 Договору страхування № 5/38137/38 від 28.09.2011 р. в частині негайного (протягом однієї години) повідомлення відповідача про дорожньо-транспортну пригоду несправедливою, то, відмовляючи в її задоволенні, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 7.1.1 договору страхувальник або особа, яка на законних підставах експлуатує транспортний засіб, зобов'язана при настанні страхового випадку (включаючи розбиття фар, стекол, дзеркал, пошкодження капоту застрахованого наземного транспортного засобу при влученні в них каменів, щебеню або інших предметів) негайно (протягом однієї години) з місця події (якщо цьому не перешкоджали об'єктиві причини) повідомити про те, що сталося страховика (сервісну компанію) за телефонами, вказаними у полісі.

В той же час, п. 7.1.1 передбачено, що якщо з об'єктивних причин страхувальник або особа, яка на законних підставах експлуатувала транспортний засіб в момент настання страхового випадку, своєчасно не повідомили про те, що сталося Диспетчерський центр страховика (сервісну компанію), вони повинні підтвердити це документально.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 (справа №1-12/2013) положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (п. 3.2 зазначеного рішення КСУ).

Утім, п. 7.1.1 укладеного між сторонами в даній справі договору не дає суду дійти до висновку щодо несправедливості даної умови, оскільки відсутній істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача: передбачаючи строк для виконання зазначеного в п. 7.1.1 обов'язку, страховик, діючи насамперед з метою оперативності отримання інформації про страховий випадок, оскільки в майбутньому вирішуватиметься питання про виконання з його боку грошового зобов'язання, в той же час передбачив умови, назвав їх об'єктивними, за наявності яких дії страхувальника у разі настання страхового випадку не можуть обмежені цим строком (негайно /протягом однієї години/), та не навів їх повного переліку, дозволив, таким чином, в кожному конкретному випадку надати страхувальнику можливість підтвердити це документально, та, лише отримав відмову у виплаті страхового відшкодування, порушене право підлягає захисту судом. Даним правом позивач скористався, звернувшись із позовом до суду.

Разом з тим, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним в порядку, встановленому законом. Утім, уклав договір 28.09.2011 р., позивач не зверталася до страховика із заявою про зміну умов договору, даної вимоги до суду позивачем також не було заявлено, як й не було заявлено вимоги про визнання його недійсним.

Таким чином, оскільки спосіб захисту прав визначений ЦК (ст. 16), та законом або договором сторони не передбачили можливість визнання несправедливими умов договору, підстави для задоволення даної вимоги також відсутні.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 15, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування та пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, про зобов'язання вчинення дій та про визнання несправедливими умов договору задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія « Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 28 996,70 грн., з яких: страхове відшкодування за договором від 28.09.2011 р. №5/38137/38 в сумі 28 152,14 грн., пеня в розмірі 844, 56 грн.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» здійснити розрахунок пені, передбачений п. 6.2 Договору добровільного страхування транспортних засобів від 28.09.2011 р. №5/38137/38, який був укладений між Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» та ОСОБА_1, та стягнути її з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» надати ОСОБА_1 копію страхового акту, складеного Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на підставі Договору добровільного страхування транспортних засобів від 28.09.2011 р. №5/38137/38, який був укладений між Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в дохід держави судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 289,96 грн.

Відмовити в задоволенні вимоги позову про визнання умов п. 7.1.1 Договору страхування № 5/38137/38 від 28.09.2011 р. в частині негайного (протягом однієї години) повідомлення відповідача про дорожньо-транспортну пригоду несправедливою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї