Провадження № 2/161/4207/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 листопада 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря - Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Волинської філії ПАТ "УСК "Гарант-Авто" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в результаті скоєного злочину,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із позовною заявою до ОСОБА_3, Волинської філії ПАТ "УСК "Гарант-Авто" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в результаті скоєного злочину. Зазначають, що 18.12.2013 року відповідач ОСОБА_3 керуючи технічно несправним автомобілем ВАЗ 2105 р.н.з. НОМЕР_1 по пр. Відродження у м. Луцьку допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_5, який переходив дорогу по нерегульованому пішохідному переході, в результаті ДТП останні отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений у відділення реанімації Волинської обласної дитячої лікарні, де 26.12.2013 року помер внаслідок травм отриманих від час ДТП. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2014 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено йому покарання. Вказують, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ "УСК "Гарант-Авто". 27.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, однак будь-яких рішень про відмову чи виплату страхового відшкодування прийнято не було. Просять стягнути із Волинської філії ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на їхню користь витрати на поховання ОСОБА_5 в сумі 22138 грн. та встановлення пам'ятника 24882 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_3, моральної шкоди із Волинської філії ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» за заявами позивачів були залишені без розгляду.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, подали на адресу суду заяву, якою просили розгляд справи проводити у їх відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечили.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Волинської філії ПАТ "УСК "Гарант-Авто" у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 18 грудня 2013 року, близько 18 години 25 хвилин, керуючи технічно несправним автомобілем марки "Ваз 2105" р.н.з. НОМЕР_1 по проспекту Відродження зі сторони вулиці Гордіюк в напрямку пр. Молоді у м. Луцьку, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, маючи об'єктивну можливість виявити пішохода не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебував пішохід, не зупинився, щоб дати останньому дорогу, внаслідок чого допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який переходив проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля марки "Ваз 2105" д.н.з. НОМЕР_1. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, після огляду лікарями госпіталізований у відділення реанімації Волинської обласної дитячої лікарні, де 26 грудня 2013 року помер внаслідок травм отриманих під час ДТП (а.с.10-11).

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбачено ч. 2 ст. 286 КК України та призначено останньому покарання у виді 4-х років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом із іспитовим строком - 3 роки (а.с.11). Як вбачається із матеріалів справи, за вироком суду із ОСОБА_3 було стягнуто 40000 грн. моральної шкоди на користь позивачів.

Таким чином за вимогами ст. 61 ЦПК України, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.

На час скоєння ДТП був чинний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладено 04.11.2013 року між власником автомобіля ВАЗ 2105, 1989 року випуску та ПАТ "УСК "Гарант-Авто", що підтверджується полісом № АС/5304782 (а. с. 21).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26 грудня 2013 року ОСОБА_5, який є сином та внуком позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а. с. 9).

Листом від 14.08.2015 року № 88 ПАТ "УСК "Гарант-Авто" повідомлено ОСОБА_6 про те, що ПАТ "УСК "Гарант-Авто" вирішено виплатити їй страхове відшкодування у розмірі 14616 грн. (а. с. 40). Однак, на час розгляду справи вказаної виплати відповідачем ПАТ "УСК "Гарант-Авто" проведено не було.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Спеціальними у співвідношенні із наведеними нормами є положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, що визначають порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст.1188 ЦК України).

На підставі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. ст. 23, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик (МТСБУ) відшкодовує шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого, в тому числі здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, відшкодовує моральну шкоду.

Пунктом 27.5 статті 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до вимог ст.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 (з наступними змінами та доповненнями), у випадку смерті потерпілого, громадянин, відповідальний за заподіяну шкоду, зобов'язаний відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка фактично понесла ці витрати.

Так, із копій квитанція та фіскальних чеків, накладної (а.с.22-26) наданих суду на підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди вбачається, що лікування ОСОБА_1 та в подальшому на поховання, поминальний обід позивачами було витрачено 22318 грн.

Згідно копій рахунку-замовлення № 111, ескізу, договорі підряду № 111 від 01.12.2014 року вбачається, що вартість намогильного пам'ятника з природного каменю габро становить 24882 грн. (а.с.27-31).

Проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, а з відповідача Волинської філії ПАТ "УСК "Гарант-Авто" в користь позивачів слід стягнути 22318 грн. витрат на поховання та 24882 грн. витрат на встановлення пам'ятника.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача в доход держави слід стягнути 472 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 61, 88, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1194, 1201 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Волинської філії ПАТ "УСК "Гарант-Авто" на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 22318 (двадцять дві тисячі триста вісімнадцять) гривень витрат на поховання та 24882 (двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні витрат на встановлення пам'ятника.

Стягнути з Волинської філії ПАТ "УСК "Гарант-Авто" в доход держави 472 (чотириста сімдесят дві) гривні судових витра.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.