Справа № 192/1333/15-ц
Провадження № 2/192/474/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" листопада 2015 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку,
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 серпня 2003 року органом приватизації Солонянської селищної ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно якого дана квартир була передана у власність ОСОБА_2 (нині ОСОБА_1) ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.
17 квітня 2012 року рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили, 28 квітня 2012 року, було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2, який з червня 2012 року вибув з квартири та до даного не проживає в ній.
З метою врегулювання відносин щодо обовязку відповідача по утриманню неповнолітнього на той час сина ОСОБА_4 між нею та відповідачем було досягнуто угоди про припинення права на аліменти на дитину у звязку з набуттям права власності на нерухоме майно згідно укладеного 21 грудня 2012 року договору, за яким відповідач ОСОБА_2 передав належну йому на праві власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 сину ОСОБА_4
30 квітня 2013 року вона одружилась з ОСОБА_5М, у звязку з чим змінила своє прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5. Її чоловік ОСОБА_5 проживає разом з нею та її сином в квартирі АДРЕСА_1, де і зареєстрований. В той же час, відповідач ОСОБА_2 на її неодноразові прохання про зняття з реєстраційного обліку відмовляється це зробити добровільно, хоча і проживає понад три роки за іншою адресою, одружений та має дитину від іншого шлюбу.
Оскільки відповідач не проживає у належному їй на праві власності житловому будинку без поважних причин більше року, просила визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача в будинку перешкоджає їй як власникові користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а добровільно припинити свою реєстрацію в житловому приміщенні він не бажає, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом.
Позивачка ОСОБА_1, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.45), у судове засідання не зявилась, надавши письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та прохала їх задовольнити, а у разі неявки відповідача не заперечувала проти розгляду справи у його відсутність (а.с.57).
Відповідач ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України судових повісток як за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (а.с.23), так і за фактичним місцем проживання, яке зазначено в позовній заяві (а.с.2), звідки повернулись без вручення з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.47,51-54), а також за допомогою SMS-повідомлення (а.с.49), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, не подав як заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, так і не повідомив про зміну місця проживання, у звязку з суд за згодою позивача ухвалив відповідно до положень ст.224 ЦПК України розглядати справу у її відсутність в порядку заочного провадження по наявним у справі доказах.
Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.48,50), в судове засідання не з'явився, надавши листа про розгляд справи у відсутність їх представника.
В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та в звязку з неявкою належним чином повідомленого відповідача за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач ОСОБА_2 знаходились в шлюбі, який було зареєстровано 16 вересня 1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.8), а 17 квітня 2012 року рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили, 28 квітня 2012 року, було розірвано (а.с.9). 30 квітня 2013 року позивачка ОСОБА_6 згідно актового запису №49 по відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, у звязку з чим змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_5 (а.с.7).
В період шлюбу у сторін 02 квітня 1996 року народилась спільна дитина: син ОСОБА_4 (а.с.10).
На підставі рішення виконкому Солонянської селищної ради №58 від 14 травня 2003 року ОСОБА_6 для її сімї з трьох чоловік було видано ордер №7 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11).
Згідно виданого 22 серпня 2003 року органом приватизації Солонянської селищної ради свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.12) та виданого 05 листопада 2003 року ТОВ «Абріс» Солонянського району Дніпропетровської області витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.13) квартира АДРЕСА_2 була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_6 (нині ОСОБА_5) ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, що також вбачається з виданого ТОВ «Абріс» технічного паспорту на зазначену квартиру (а.с.18).
Відповідно до нотаріально посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим №1-3368 договору про припинення права на аліменти та перехід права власності на нерухоме майно від 21.12.2012 року (а.с.14-15), який було укладено між ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_4, який діяв зі згоди матері ОСОБА_6, маючи намір урегулювати взаємовідносини щодо обовязку по утриманню їх сина, батьки неповнолітнього сина ОСОБА_4 дійшли згоди про припинення права на аліменти на дитину у звязку з набуттям права власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 як платник аліментів з метою припинення обовязку по сплаті аліментів на користь його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, передав у власність останнього належну йому на праві власності 1/3 частку квартири №1 в житловому будинку №123А по вул.Радянській в смт.Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, а ОСОБА_6 прийняла зазначену частку квартири для неповнолітнього сина ОСОБА_4, який залишається проживати разом з нею у квартирі, частка якої є предметом даного договору. Крім цього, зазначено, що ОСОБА_2 буде окремо проживати від неповнолітнього сина, але зобовязується в разі потреби брати участь у додаткових витратах на утримання сина, а ОСОБА_6 зобовязалась самостійно утримувати сина, який залишається проживати з нею. Право власності на 1/3 частку квартири у неповнолітнього ОСОБА_4 виникає з моменту державної реєстрації цього договору.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі договору про припинення права на аліменти та перехід права власності на нерухоме майно від 21.12.2012 року за ОСОБА_4 07 серпня 2013 року було проведено державну реєстрацію права власності на 1/3 частку квартири №1 в житловому будинку №123А по вул.Радянській в смт.Солоне Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.16), а з зазначеного вбачається, що право власності відповідача ОСОБА_2 на частку в квартирі №1, яка розташована вул.Радянській, 123А в смт.Солоне Солонянського району Дніпропетровської області припинено, а власниками дано квартири є позивачка та її син ОСОБА_4
Також судом встановлено, що згідно довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року квартирі №1, яка розташована вул.Радянській, 123А в смт.Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, крім позивача ОСОБА_1, зареєстровані її чоловік ОСОБА_5, син ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 колишній чоловік (а.с.17), а реєстрація останнього в зазначеному житловому приміщені також підтверджується і відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.23). В той же час, згідно складеного 11 серпня 2015 року за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області по виборчому округу №16 та представників громадськості ОСОБА_8, ОСОБА_9 акту обстеження помешкання ( а.с.19) ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з червня 2012 року.
Згідно ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
В силу ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік.
Відповідач ОСОБА_2, який був зареєстрований в спірному житловому приміщенні як власник та член сімї інших власників квартири АДРЕСА_2, але в послідуючому припинив своє право власності на частку в спірній квартирі згідно договору про припинення права на аліменти та перехід права власності на нерухоме майно від 21.12.2012 року, без поважних причин з червня 2012 року, тобто понад рік не проживає у належному в тому числі і позивачеві на праві власності житловому приміщення, вибув на проживання за іншою адресою, але своєї реєстрації в ньому не припинив, що порушує права позивача як власника на володіння, користування і розпорядження належним їй нерухомим майном.
Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідач відсутній за місцем проживання без поважних причин понад один рік, при цьому не несе ніяких витрат на утримання житлового будинку, в якому не з'являється і не користується ним з червня 2012 року, у звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
В той же час, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними, оскільки позивач не звертався з такою вимогою до уповноваженого органу, до компетенції якого входить питання в установленому законом порядку проведення реєстрації місця проживання фізичних осіб та її припинення, в тому числі згідно ст.7 Закону України «Про свободу переміщення і вільного вибору місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, у звязку з чим в задоволені цієї частини позову необхідно відмовити.
Крім цього, відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з даним позовом до суду пропорційно задоволеній частині позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316-321, 386,405 ЦК
України, ст.ст.150, 156 Житлового кодексу України, ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд
ОСОБА_10 ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившим право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_3, відмовивши в задоволенні решти позову.
Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_2 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а строк на апеляційне оскарження починає відраховувати з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: суддя