У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, що входить до складу спадщини та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1981 року по 18 листопада 1997 року його мати ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 Під час шлюбу, а саме 10 січня 1991 року ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Він після смерті матері фактично прийняв спадщину. Разом із цим відповідач подав позов до суду про його виселення з будинку, фактично оспорюючи право позивача на частку у спадщині.

Рішенням виконавчого комітету Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області змінено нумерацію будинку з АДРЕСА_1

У зв'язку з наведеним позивач просив суд визнати за ним право на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1.

У квітні 2015 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов, посилаючись на те, що зазначений вище будинок був придбаний ним за особисті кошти, а тому не є спільно нажитим майном подружжя. Крім того, у 1997 році шлюб між ним та ОСОБА_6 було розірвано. Позов про поділ майна подружжя вона не подавала. У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 за життя не набула права власності на спірний будинок, то ОСОБА_5 просив суд визнати за ним право на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено; зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину цього ж будинку. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4 та часткове задоволення позову ОСОБА_5 При цьому суди обґрунтовано виходили із того, що будинок АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_5 в період шлюбу з ОСОБА_6 та є спільно нажитим майном подружжя. Виходячи із рівності часток, кожному з подружжя належало по Ѕ частині вказаного будинку. Після смерті ОСОБА_6 її син ОСОБА_4 як єдиний спадкоємець, прийняв спадщину у вигляді Ѕ частини будинку та набув право власності на зазначене майно у порядку спадкування.

Виходячи із наявних у справі доказів, суди також дійшли правильного висновку про те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що спірний будинок було придбано за особисті кошти ОСОБА_5

Також є безпідставними доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо пропущення строку звернення до суду з первісним позовом ОСОБА_7, оскільки суди у цій частині правильно виходили із того, що ОСОБА_6 постійно проживала із сином ОСОБА_4 у спірному будинку, фактів порушення її майнових прав не встановлено, а тому підстав для обчислення строку позовної давності немає.

У зв'язку з цим наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана

Колегія суддів: