У Х В А Л А

Іменем України

06.02.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» на заочне рішення Берегівського районного суду від 20 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які також діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк» (далі по тексту - ПАТ «ВіЕсБанк») подало апеляційну скаргу на заочне рішення Берегівського районного суду від 20 листопада 2014 року яким у задоволенні його позову про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

В апеляційній скарзі, просить рішення суду скасувати, як таке що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення даного позову. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суду не надано доказів щодо відсутності іншого житла у ОСОБА_2 та не перевірено чи поширюється на нього дія Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а тому мораторій неправомірно застосований. Звертає увагу на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, а відтак згідно приписів ЦК України та Закону України «Про іпотеку» наявні всі підстави для задоволення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що 26.06.2007 року між ПАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в сумі 12 000 доларів США під 13,7 % річних з кінцевим терміном повернення 20.06.2014 року (а.с.9-12).

З метою забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитного договору 26.06.2007 року між ПАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого стало належне відповідачу нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23, 24).

Своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку становить 50 083,17 грн.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні даного позову з підстав, передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі по тексту - Закон №1304-VII).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на нормах матеріального права.

Зокрема згідно ч.1 Закону №1304-VII, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції по даній справі кредит отриманий ОСОБА_2 є споживчим та укладений в іноземній валюті; площа квартири, яка є предметом іпотеки менше 140 кв.м. (54,80 кв.м.) і така є постійним місцем проживання іпотекодавця (згідно відповіді Берегівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області).

Що стосується послання апелянта на ненадання доказів щодо відсутності іншого житла у ОСОБА_2 та не перевірення чи поширюється на нього дія Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», то в запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 надано відповідні докази. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідки КП «Берегівське БТІ» іншого нерухомого майна, крім вищезазначеної квартири за ОСОБА_2 не зареєстровано. Відповідно до довідки Берегівського професійного ліцею сфери послуг, ОСОБА_2 працює в даному ліцею викладачем спецпредметів, тобто не відноситься до осіб на яких поширюється дія Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». При цьому колегія суддів вважає за можливим взяти до уваги та дослідити дані докази, відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України, оскільки оскаржуване рішення є заочним і відповідач ОСОБА_2 взагалі не брав участі в розгляді справи в суді першої інстанції та був позбавлений можливості подавати вказані докази, і крім того, питання щодо необхідності дослідження вказаних обставин було порушено банком лише в апеляційній скарзі, а відтак відповідач вправі в своєму запереченні на апеляційну скаргу подавати докази на спростування даних доводів апеляції.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про поширення на дані правовідносини приписів Закону №1304-VII.

Що стосується інших доводів апеляції з посилання на приписи ЦК України та Закон України «Про іпотеку», то такі не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не зважаючи на те, що позов банку ґрунтується на нормах матеріального права, такий задоволений бути не може відповідно до Закону №1304-VII який є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин суд дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки вимога про виселення є похідною, то така також задоволенню не підлягає.

Зазначене є підставою для відхилення апеляційної скарги відповідно до ст. 308 ЦПК України, яка перевірена апеляційним судом з врахуванням приписів ст. 303 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» відхилити.

Заочне рішення Берегівського районного суду від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді