Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1722/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я
іменем україни
10 лютого 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 27.03.2014 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом про відшкодування моральної шкоди, додаткові пояснення до якого подав 09.04.2014 року.

Посилався на те, що з 14.09.1982 року по 12.08.1983 року був учасником бойових дій на території Республіки Афганістан, під час виконання інтернаціонального обов`язку в квітні 1983 року отримав поранення, яке в подальшому призвело до ряду хвороб. Вважає, що такі хвороби пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні на території Республіки Афганістан.

Також вказував, що з серпня 1985 року по 1990 рік проходив військову службу в Угорській Народній Республіці, 28.10.1986 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди був травмований, в лікарні неодноразово оперували праву руку.

Посилаючись на норми ст. 23 ЦК України просив суд стягнути на його користь з військового комісаріату 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 20.05.2014 року до участі в справі за клопотанням позивача залучено в якості належних відповідачів Полтавський обласний військовий комісаріат та Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області.

В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали вимоги позовної заяви, посилаючись на викладені в ній обставини. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_1 наполягав на тій обставині, що перебував з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 в трудових відносинах, тому саме на військовий комісаріат має бути покладено обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що позивач проходив військову службу та не перебував з Полтавським обласним військовим комісаріатом в трудових відносинах. Вважає, що відсутні правові підстави для покладення на відповідачів обов`язків по відшкодуванню шкоди позивачу.

Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області подало до суду свої письмові заперечення та просило суд розглядати справу без участі представника.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу на різних посадах з 04.12.1974 року по 16.06.1995 року.

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 в складі радянських військ був направлений до Демократичної Республіки Афганістан з 14.09.1982 року по 12.07.1983 року (а.с. 51).

Також встановлено, що в період з серпня 1985 року по 20.11.1990 року позивач проходив військову службу в складі радянських військ (Повітряні сили Південної групи військ) в Угорській Народній Республіці.

Встановлено, що позивачем ОСОБА_1 в 1983 році отримано вогнепальне осколкове поранення задньо-бокової області шиї, контузія головного мозку. Згідно з протоколом засідання військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 250 від 08.11.2013 року (а.с. 5) зазначені поранення, контузія пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В 1986 році ОСОБА_1 отримано травму консолідований після металоостеосинтезу та остеопластики перелом кісток середини правого передпліччя. Згідно з протоколом засідання військово-лікарської комісії Північного регіону по становленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 250 від 08.11.2013 року (а.с. 5) зазначена травма одержана внаслідок нещасного випадку та пов`язана з проходженням військової служби.

Відповідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці це особи, які проходять військову службу.

При цьому згідно зі ст. 2 зазначеного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Таким чином, військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. На військовослужбовців, які проходять військову службу, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Тому твердження позивача ОСОБА_1 про те, що між ним та відповідачем Полтавським обласним військовим комісаріатом виникли трудові відносини не заслуговує на увагу.

Питання, пов`язані з проходженням військової служби, врегульовані спеціальним законодавством та до них не можуть бути застосовані норми Кодексу законів про працю України, на які посилався позивач та представник позивача в судових засіданнях.

До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Закону України від 25 березня 1992 року N 2232-XIII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до статті 41 Закон України від 25 березня 1992 року N 2232-XIII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Разом з тим, згідно зі ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час вирішення справи судом) у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; у разі отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу по 1995 рік, в 2013 році згідно з протоколом засідання ВЛК Північного гарнізону № 250 від 08.11.2013 року, отримані ним травма, поранення та контузія визнані такими, що пов`язані з проходженням військової служби, виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Станом на листопад 2013 року норми ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачали виплату одноразової грошової допомоги у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499.

Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 одночасно передбачено завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 р., відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. N 488.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499, постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. N 488 до уповноваженого органу про призначення і виплату одноразової грошової допомоги не звертався.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення, в тому числі наявність протиправної поведінки (незаконних дій, бездіяльності), за відсутності якої відповідальність не настає.

Як встановлено судом, жоден із відповідачів, до якого позивач звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди, прав позивача не порушував. Незаконність дій чи бездіяльність як Полтавського обласного військового комісаріату, так і Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

На підставі викладеного, вирішуючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 209, 213- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

10.02.2015