Справа № 703/1008/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді Зайончковської&nbsp; І.А.

при секретарі Сорока О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

7 грудня 2011 року позивач передав відповідачці в борг кошти в сумі 65000 грн. та 75000 грн., з яких перші вона зобов'язувалась повернути протягом 2-х тижнів, тобто не пізніше 21 грудня 2011 року, а другі - протягом 10 днів, тобто не пізніше 17 грудня 2011 року.

1 лютого 2012 року позивач передав відповідачці в борг 45000 грн., які остання зобов'язувалась повернути до 6 лютого 2012 року, а також 11 червня 2012 року передав їй 75000 грн., які остання зобов'язувалась повернути до 8 жовтня 2012 року.

Позивач просить стягнути борги з відповідачки в примусовому порядку, оскільки після настання строків їх повернення по кожному з них вона добровільно їх не повертає, на неодноразові звернення до неї не реагує.

Відповідачка та її представник позов не визнали повністю, пояснивши, що кошти на лікування чоловіка вона дійсно позичала 7 грудня 2011 року в сумі 16000 грн. та 18 березня 2012 року в сумі 10000 грн. Вказані позики вона частинами віддавала, в тому числі і шляхом укладення кредитних договорів з банками, проте на ці кошти вона не отримувала від позивача та його дружини відповідних розписок, оскільки вони тривалий час були у дружніх відносинах і між ними існувала повна довіра. Так як вона затримувалась з поверненням коштів, то дружина позивача пропонувала їй писати розписки на значно більші суми, пояснюючи це відсотками за користування ними та несвоєчасним їх поверненням. Відповідачка не приділяла уваги цим розпискам, оскільки довіряла позивачу та його дружині, а також остання при їх написанні двічі їй погрожувала, тягала за волосся та примушувала їх писати. На даний час вона повернула всі отримані у позику 26000 грн. та згодна сплатити деяку суму коштів як відсотки за користування коштами, але всю вказану суму позовних вимог вона не визнає.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 626, 629, 638, 640, 1046, 1049 ЦК України договір вважається укладеним з моменту домовленості сторін щодо всіх істотних його умов, він є обов'язковим до виконання та за ним одна сторона передає кошти, а інша зобов'язується їх повернути в тій же сумі. При відсутності строку повернення позики, вона підлягає поверненню протягом 30 днів з моменту пред'явлення позичальником вимоги про це.

З розписок вбачається, що позивач передав відповідачці кошти у зазначених вище сумах з умовою їх остаточного повернення у строки, що в них вказані. Оскільки ОСОБА_3 на усні звернення з приводу повернення позики не реагувала, хоча і не відмовлялася під час спілкування, в тому числі за телефоном, від повернення коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню, так як відповідачка порушила строки виконання зобов'язань по кожній з позик.

Не визнаючи позов відповідачка та її представник посилались на те, що перша дійсно отримала позику на лікування чоловіка в сумі 26000 грн., яку повернула частинами, оскільки для цього вони протягом певного строку уклали декілька кредитних договорів. Розписки на ці суми не писались, але через певний час дружина позивача ОСОБА_4, яка на даний час померла, стала, погрожуючи та застосовуючи силу, вимагати написання розписок, які на даний час є предметом судового розгляду, з врахуванням відсотків, які повинні бути нараховані за несвоєчасне повернення коштів. Оскільки вона гроші віддати не могла то погодилась їх написати, але вони не відповідають фактичним обставинам позики коштів. На підтвердження цього сторона надала розписку позивача від 8 серпня 2014 року про те, що всі вказані вище розписки ОСОБА_3 вважати недійсними.

Разом з тим суд вважає, що вказані заперечення повинні бути оцінені критично, оскільки вони протирічать іншим доказам по справі.

Так за ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. При поверненні коштів, тим більше на таку значну суму, відповідачка повинна була вимагати від позикодавця повернення своєї боргової розписки та отримання від нього нової про здійснення розрахунку. З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що дружина позичальника обіцяла знищити коли-небудь спірні розписки, а розписку про отримання коштів писати відмовилась, на чому відповідачка не наполягала, так як між ними тривалий час були дружні стосунки. Разом з тим на даний час ніякими іншими доказами відповідачка не може спростувати факт написання розписок без фактичного отримання коштів та факт повернення боргу в сумі 26000 грн., оскільки отримані кредити могли бути використані на будь-які інші цілі. Її посилання на те, що вона вимушена була написати 4 розписки на загальну суму 260000 грн. під тиском ОСОБА_4 спростовуються показами інших свідків. Так з показів ОСОБА_5 вбачається, що вона є сусідкою ОСОБА_4. Оскільки дружина позивача являлась інвалідом 1 групи по зору та мала ряд інших хвороб, в тому числі діабет, вона надавала їй допомогу, заміряючи тиск та роблячи ін'єкції інсуліну. Крім того вона могла рухатися по квартирі лише за допомогою палиці. Також вона за своїм характером не могла взагалі кому-небудь погрожувати, а за станом здоров'я застосовувати до когось силу. Свідок ОСОБА_5 пояснила, що на прохання ОСОБА_4 неодноразово позичала свої кошти для ОСОБА_3, які остання протягом 2011-2012 року повертала, хоча і з запізненням. Останній раз вона таким чином позичила кошти у 2013 році в сумі 10000 грн., про що відповідачці було відомо і до цього часу свідок цих коштів так і не отримала.

З пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що під час похорон ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, вона бачила, як відповідачка щось шукала по шафах та сказала своєму чоловікові, що не знайшла. Вона про це повідомила ОСОБА_7, на що він пояснив, що відповідачка мабуть шукала боргові розписки.

Свідок ОСОБА_7, який разом з братом з народження були під опікою позивача та його дружини і проживали разом з ними, пояснив, що йому відомо було про наявність боргу ОСОБА_3 та одного разу він бачив як їй передавались кошти та писались розписки. Крім того під час розмов з ОСОБА_4 остання просила його не забути про борги, оскільки це кошти його та брата, які вона з чоловіком збирала до їх повноліття. Також йому відомо, що позичені кошти не повернуті, і від діда та баби він ніколи не чув, що відповідачка хоча б частково погашає борги. Який саме розмір боргу йому невідомо, але знає що суми позики були значними. Також він передав своєму дядькові конверт з документами після смерті ОСОБА_4, де і були боргові розписки, які є предметом даного судового розгляду. Щодо написання позивачем розписки 8 серпня 2014 року йому нічого невідомо, проте він міг це зробити через поганий стан здоров'я, не зовсім розуміючи наслідків цього.

Сам позивач в судовому засіданні пояснив, що наполягає на позовних вимогах, оскільки його дружина давала у позику їх спільні кошти, що вони збирали для обох онуків, які були в них під опікою. Написання розписки 8 серпня 2014 року пояснює лише поганим станом свого здоров'я. Про повернення позик відповідачкою йому нічого невідомо.

Що стосується наданих відповідачкою та її представником кредитних договорів, то вони лише підтверджують факт отримання коштів від банку, а не повернення їх позивачу. Пояснення представника відповідачки про те, що остання 11 червня 2012 року кошти не отримувала та ніяких розписок в її присутності не писала, суд також оцінює критично, оскільки вона не заявляла клопотань про свій допит в якості свідка та не давала на це згоду, а тому надавала пояснення без вимог, що передбачені для допиту свідка. Також з її пояснень вбачається, що саме вона в цей день отримала кошти в сумі 60000 грн., що підтверджує факт наявності в сімї позивача значних сум коштів, а також це відбулось у першій половині дня, а тому відповідачка могла в день знову прийти до позивача вже без її присутності. Внесення виправлень у розписку від 7 грудня 2011 року про отримання 65000 грн. в частині строків повернення коштів не дає підстав вважати її недійсною та не звільняє позичальника від виконання взятих на себе зобовязань.

Крім того з пояснень свідка ОСОБА_8 вбачається, що про існування розписок та примушування до їх написання йому стало відомо від відповідачки влітку 2014 року, коли вказані розписки були йому пред'явлені сином позивача. Дані пояснення ОСОБА_3 та свідка викликають сумнів у достовірності цих обставин, оскільки остання своєчасно не повідомила свого чоловіка про те, що на неї здійснювали тиск, в тому числі і фізичний, примусивши написати розписки на значні суми коштів, які фактично не були отримані в позику, після чого вони обоє продовжували підтримувати відносини з сім'єю позивача та ходити до нього у квартиру.

Позивач є інвалідом 2 групи, а тому був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. Оскільки позов задоволено, витрати по справі підлягають стягненню з відповідачки у вигляді судового збору в сумі 2600 грн.

На підставі ст. ст. 612, 625, 626, 629, 638, 640, 1046, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 61, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договорами позики в загальній сумі 260000 грн., а також на користь держави судовий збір в сумі 2600 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайсуд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуюча: І. А. Зайончковська