АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/463/15 Головуючий 1 інстанції: Шаренко С.Л.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії - Хорошевського О.М., Івах А.П.

за участю секретаря - Бабака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2004 року

за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на самовільно збудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2004 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ним право власності на житловий будинок, площею 152,7 кв.м. по АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що вона є власницею 4/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: . АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 належить 1/3 частини, самовільне збудована будівля знаходиться на спільній ділянці і позивачем не було дотримано умов здачі будинку у експлуатацію.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу від 09.02.2002 року позивач є власником 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 житловою площею 64,0 та надвірних будівель.

Власниками 4/9 частин вказаного будинку з надвірними будівлями є ОСОБА_3, а 2/9 частин ОСОБА_6

На підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_6, є співвласниками земельної ділянки загальною площею 0,1000 га

На вказаній земельній ділянці позивач самовільно збудував жилий будинок площею 152,7 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиним власником домоволодіння та земельної ділянки, то підставі ч. 3 ст376 ЦК України має право власності на новостворене нерухоме майно.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи і тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення і ухвалює нове.

Судова колегія приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частина 3 вказаної статті передбачає, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудоване нерухоме майно.

Позивач не надав доказів того, що під будівництво або вже під збудовану будівлю була відділена земельна ділянка та будівництво узгоджено зі співвласником земельної ділянки ОСОБА_6 та не притягнув співвласників до участі у справі.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.. 331 ЦК України щодо виникнення права власності на новостворене майно, зазначено, що якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Доказів, що об'єкт будівництва був завершений будівництвом та прийнятий у експлуатацію відповідним повноважним органом, позивач суду не надав. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду, такий акт не складався, до експлуатація новостворений об'єкт не здавався .

Суд першої інстанції, на зазначені вимоги закону уваги не звернув і дійшов до безпідставного висновку про визнання за позивачем права власності на самовільно збудований житловий будинок

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач не довів свій позов і тому відмовляє у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, п..3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2004 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволені позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії