№ 2/679/571/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі головуючого судді Ходоровського Б.В. при секретарі Гладун С.О. розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позовної заяви позивачки та усних пояснень в судовому засіданні її представника ОСОБА_3 01 грудня 2011 року уклала з ОСОБА_2 шлюб, який був зареєстрований 01 грудня 2011 року виконавчим комітетом Кричівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області.

На протязі останніх 14 років вона проживає в Республіці Чехія.

Від шлюбу, в Республіці Чехія 20 січня 2012 року народилася донька ОСОБА_3, яка є громадянкою України, разом з нею має місце проживання і в АДРЕСА_1.

Рішенням Нетішинського міського суду від 18 липня 2014 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2014 р. і до досягнення нею повноліття, а також стягнуто з відповідача на її користь і на її утримання аліменти в розмірі 1/7 частини від всіх видів заробітку (доходу), починаючи 19.06.2014 р. і до досягнення дочкою трьохрічного віку.

Рішенням Нетішинського міського суду від 22 грудня 2014 р. шлюб між ними розірвано.

Вона з дитиною фактично проживають в Республіці Чехія м. Ліберец, вона є власником 3 кімнатної квартири, дитина ходить в дитячий садочок, розмовляє чеською та англійською мовами.

Відповідач теж проживає в Чехії, до літа 2014 року проживав з нею та дитиною в одній квартирі, зараз проживає в іншій квартирі, інколи він повертається на Україну в Закарпатську область.

В Україну приїжджала влітку 2015 року, також з дитиною виїжджала за кордон до іншої бабусі в Росію, однак на російському кордоні не було проблем виїзду з малолітньою, а на українському є проблеми виїзду.

Відповідач, крім нерегулярних виплат аліментів, ніякої участі у вихованні дитини не приймає, по усній домовленості між ними, він, як батько, кожні дві неділі мав забирати дочку, інколи дочка в нього ночувала, часом він мотивує, що забрати не може, бо йому не виходить, запізнюється забирати дитину, доглядати за дитиною не хоче, працювати не хоче і принципово не хоче надати нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд дитини на Україну, не пускає її та дочку на Україну, декілька разів вона зверталася до нього з цим проханням, оскільки є проблема виїзду з України в Чехію, такої згоди так і не отримала, до неї в Чехії застосовував фізичне насильство, викликала поліцію, вона йому не суперечить і не перешкоджає ніяким чином виконувати батьківські обовязки.

Тимчасове перебування та проживання малолітньої ОСОБА_3 в Республіці Чехія сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, фізично та морально зміцнить її, пристосує до комунікабельності, вивченню мов, розширить її кругозір.

Також представник зазначив, що дитина часто хворіє алергічними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини на морі.

Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 на період з 01.11.2015 р. по 19.01.2028 р. до Республіки Чехії;

дозволити їй без згоди батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини ОСОБА_4 за межі України на період з 01.11.2015 р. по 19.01.2028 р.

Згідно письмових заперечень відповідача, він просить в позові відмовити і зазначив, що з приводу місця проживання дитини у нього з позивачкою немає жодних домовленостей. Як батько, він має такі самі права на участь у вихованні дочки як і мати, однак ОСОБА_1 відмовляється добровільно надавати йому можливість виконувати свої батьківські обов'язки.

Із телефонної розмови ОСОБА_1, яку мав з нею після того, як отримав із суду повістку йому стало відомо, що вона проживає у Чеській Республіці, а також їздить у Російську Федерацію у м. Таганрог, звідки вона родом. Під час її поїздок із нею є постійно дочка, яка проживає разом з матірю за кордоном. Однак, вже третій рік колишня дружина не дозволяє йому бачитись з нею та не приїжджає додому на Україну, хоча отримала одноразову допомогу при народженні дитини у Тячівському районному відділі соціального захисту та отримує там допомогу на дитину.

Твердження позивачки, що він відмовився надати згоду на виїзд дочки за кордон є неправдивим, оскільки сама вона вказує, що дочка на Україну не приїжджала взагалі, хоча фактично дочка ОСОБА_5 є громадянкою України та має вдома у с. Кричево постійне житло.

Надана позивачкою до суду довідка від 11.08.2015 року про склад сім'ї є фіктивною, оскільки вона та його дочка на території України відсутні понад 3 роки та на час видачі довідки у м. Нетішині не перебували і на даний час не перебувають.

Він ніяким чином ніколи не заперечував проти проживання дочки з матірю, однак ОСОБА_1 не намагалась вирішити з ним питання щодо надання згоди на виїзд дитини за кордон.

Після надходження повістки у суд 07 вересня 2015 року отримав поштовим зв'язком рекомендований лист, в якому була заява ОСОБА_1 про надання їй дозволу на виготовлення відповідних документів для виїзду дочки ОСОБА_5 за кордон, з якого вбачалось, що ОСОБА_1 до подачі у суд позову про надання їй дозволу на виготовлення відповідних документів для виїзду дочки ОСОБА_5 за кордон не намагалась врегулювати дане питання між ними у добровільному порядку; між нею та ним питання щодо місця проживання дитини не вирішувалось, жодних домовленостей з цьому приводу немає; законодавством передбачено обов'язкову згоду обох батьків на виїзд дитини за кордон.

У будь-який час згідний нотаріально надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але ОСОБА_1 має чітко повідомити йому: у яку країну вона хоче вивозити дитину; де, у яких закладах, у яких умовах дитина буде проживати за кордоном, на який строк, з якою метою, коли дитина повернеться на Україну, щоб він знав, що вона не хоче зробити з дитиною якихось незаконних дій, а він, як батько, міг брати участь у її вихованні та спілкуватись із дитиною.

Представник третьої особи органу опіки і піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини.

Згідно змісту ст.4 п.2 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років); за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 р. N 231 визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 р. N 231 оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

У відповідності із статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень

Так, свідок ОСОБА_6 показала, що позивачка є її дочкою, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, 14 років проживає в Чехії, ОСОБА_5 народилася там також, говорить на чеській та англійській мовах, зараз там проживають донька з дитиною. Донька є власником 3 кімнатної квартири в Чехії, відповідач проживає то в Чехії, то в Закарпатській області, донька не перешкоджає йому виконувати батьківські обовязки, до припинення шлюбних стосунків відповідач проживав з дочкою в одній квартирі. Працювати він не хоче, доглядати за дитиною також не хоче, застосовує до дочки фізичне насильство, аліменти він сплачує на дитину, але нерегулярно.

В дочки має місце проблема виїхати з України з онукою, відповідач дозволу дочці виїхати з України за кордон не дає.

Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_7

Відповідно до паспорту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 її місцем проживання є - просп. Незалежності 9/5, м. Нетішин, Хмельницької області (а.с.3).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого в Чеській Республіці, сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).

Відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.7).

Відповідно до довідки №3669, виданої 11.08.2015 року комунальним підприємством Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне обєднання» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.8).

Згідно звернення ОСОБА_1, яке адресоване ОСОБА_2 за адресою: вул. Задвірна, буд.11, село Кричово Тячівського району Закарпатської області, вона просить ОСОБА_2 шляхом оформлення відповідної заяви у нотаріуса надати їй дозвіл на виготовлення відповідних документів та виїзд їхньої дочки у відсутності батька до Чеської Республіки (а.с.24).

Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_4 в Республіку Чехія, де вона фактично проживає разом з мамою, відвідує дитячий садочок буде відповідати її інтересам, сприяти її розвитку та оздоровленню, реалізації її прав і ніяким чином не ущемить права батька, який фактично проживає також в Чехії і необґрунтовано обмежує можливості як матері дитини, надавати їй найкраще в житті.

Відповідно до змісту статті 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до змісту ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Правова допомога надавалася ОСОБА_1 фізичною-особою підприємцем з надання послуг у сфері права ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги від 11 серпня 2015 року.

Згідно акту прийомки виконаних робіт (надання правової допомоги) від 20 серпня 2015 року кількість витраченого часу складає: 11.08.2015 року - 120 хв.; 13.08.2015 року - 60 хв.; 18.08.2015 року - 60 хв., всього 240 хв. і витрати на правову допомогу складають 1940 грн. (а.с.174-179).

Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу.

На користь позивача підлягають стягненню і 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 57, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 155 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постанови КМУ № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Постанови КМУ № 231 від 31.03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», суд,

ВИРІШИВ:

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, у супроводі матері ОСОБА_1 до Республіки Чехія з 01 листопада 2015 року і до виповнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Надати дозвіл ОСОБА_1 без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду за кордон за межі України малолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору та 1940 грн. витрат на правову допомогу, і всього 2183,60 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя Ходоровський Б.В.