АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №2609/28143/12
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11179/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
23 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Борисової О.В., Барановської Л.В. при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виділ частки будинку в натурі,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності. Посилається на те, що йому на праві спільної часткової власності належить 34/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Києві на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 06 грудня 2005 року. Згідно з довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 17 вересня 2012 року ј частки вказаного будинку належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 04 жовтня 1996 року, реєстраційний № 22-538. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 в м. Києві він складається із квартир №№ 1, 4 та 5. ОСОБА_6 зазначає, що між сторонами склався порядок користування, відповідно до якого він використовує квартиру № 4, а іншу частку домоволодіння використовує ОСОБА_5 Посилаючись на те, що житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, позивач не має можливості вільно розпоряджатися належним йому майном, а ОСОБА_5 відмовляється укласти договір про розподіл будинку, а тому ОСОБА_6 просить виділити йому в натурі 34/100 частки будинку, розташованого за адресою:АДРЕСА_1 загальною площею 25,4 кв. м., що складається із: кухні № 4-2, площею 13,8 кв. м., та жилої кімнати № 4-3, площею 11,6 кв. м., з урахуванням ремонтно-будівельних робіт, пов'язаних із відновленням експлуатаційних показників квартири та здійснення добудови для доведення загальної площі не менше нормативної 30,0 кв. м як для однокімнатної квартири; ОСОБА_7 виділити 66/100 частки вказаного будинку, а саме: квартиру № 1, загальною площею 38,9 кв. м., що складається із: коридору № 1-1, площею 3,8 кв. м., кухні № 1-2, площею 10,1 кв. м., ванної кімнати № 1-3, площею 3,9 кв. м., жилої кімнати № 1-4, площею 8,8 кв. м., жилої кімнати № 1-5, площею 12,3 кв. м., та квартиру № 5, загальною площею 24,1 кв. м., що складається із: коридору № 5-1, площею 9,9 кв. м., санвузла № 5-, площею 2,6 кв. м., та жилої кімнати № 5-3, площею 11,6 кв. м.. Крім того, ОСОБА_6 просив стягнути із ОСОБА_5 на його користь витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 4 770 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13 900 грн..

ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_8, посилаючись на те, що вони з відповідачем є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Києві, що складається із квартир №№ 1, 4 та 5, загальною площею 89,8 кв. м, та їй на праві власності належить ј частка цього будинку. Просила виділити їй в натурі 66/100 частки спірного житлового будинку, а саме: квартиру № 1, загальною площею 38,9 кв. м., що складається із: коридору № 1-1, площею 3,8 кв. м., кухні № 1-2, площею 10,1 кв. м., ванної кімнати № 1-3, площею 3,9 кв. м., жилої кімнати № 1-4, площею 8,8 кв. м., жилої кімнати № 1-5, площею 12,3 кв. м., та квартиру № 5, загальною площею24,1 кв. м., що складається із: коридору № 5-1, площею 9,9 кв. м., санвузла № 5-2, площею 2,6 кв. м., та жилої кімнати № 5-3, площею 11,6 кв. м..

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року позов ОСОБА_9 залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Виділено ОСОБА_5 в натурі 66/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Києві, що складаються із квартир № 1 та № 5, загальною площею 63 кв. м., а саме: квартиру № 1, загальною площею 38,9 кв. м., у складі приміщень: коридору № 1-1, площею3,8 кв. м., кухні № 1-2, площею 10,1 кв. м., ванної кімнати № 1-3, площею 3,9 кв. м., жилої кімнати № 1-5, площею 12,3 кв. м., та квартиру № 5, загальною площею 24,1 кв. м., у складі приміщень: коридору № 5-1, площею 9,9 кв. м., санвузла № 5-2, площею 2,6 кв. м., та жилої кімнати № 5-3, площею 11,6 кв. м.. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзіпредставник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким виділити в натурі ОСОБА_6 34/100 частки будинку, розташованого за адресою:АДРЕСА_1, загальною площею 25,4 кв. м.., у складі приміщень: кухні № 4-2, площею 13,8 кв. м., та жилої кімнати № 4-3, площею 11,6 кв. м., з урахуванням проведення відновлених робіт до експлуатаційних показників для квартир та здійснення добудови для доведення загальної площі не менше нормативної 30,0 кв. м як для однокімнатної квартири, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_6 посилаючись на те, що приміщення квартири №4 в будинку були знищені пожежею у 1996 році, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту знищення зазначеного майна. За даними акту про пожежу від 09 вересня 1996 року зафіксовано лише факт пошкодження вказаної квартири. Судом не було надано належної оцінки висновку експерта судової будівельно - технічної експертизи про можливість виділення ОСОБА_6 34/100 частин будинку. Крім того, в ході судового засідання сторонами було погоджено розподіл приміщень між співвласниками, спір виникав лише щодо судових витрат та можливої добудови квартири № 4 для доведення загальної площі не менше нормативної 30,0 кв.м. як для однокімнатної.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року скасовано в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про виділ частки в натурі скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Суд касаційної інстанції зазначає, що скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову ОСОБА_5 апеляційний суд дійшов висновку про відмову в позові, оскільки частка, що підлягає виділу, і те майно, що залишається після виділу відповідної частки, має складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Проте, судом не враховано роз'яснення п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», відповідно до якого суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПКлише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі. Крім того, суд не звернув увагу, що у апеляційній скарзі ОСОБА_6 відсутні доводи щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_5 та рішення суду першої інстанції в цій частині апелянтом не оскаржувалося.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить 34/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Києві на підставі договору купівлі продажу частки житлового будинку від 06 грудня 2005 року (а. с. 9-10).

1/4 частки вказаного житлового будинку належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 04 жовтня 1996 року, реєстраційний № 22-538, що підтверджується довідкою Київського МБТІ від 17 вересня 2012 року № 34206 (И-2012) (а. с. 11).

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 у м. Києві, виготовленого Київським МБТІ, станом на 09 лютого 2007 року загальна площа вказаного будинку становить 89,8 кв. м,.житлова площа - 44,3 кв. м; він складається із: квартири № 1, загальною площею 40,3 кв. м., житловою площею 21,1 кв. м., до якої входять наступні приміщення: коридор № 1-І, площею 3,8 кв. м., кухня № 1-2, площею 10,1 кв. м., ванна кімната № 1-3, площею 3,9 кв. м., жила кімната № 1-4, площею 8,8 кв. м., та жила кімната № 1-5, площею 12,3 кв. м.; квартири № 4, загальною площею 25,4 кв. м., житловою площею 11,6 кв. м., до якої входять: кухня № 4-2, площею 13,8 кв. м., та жила кімната №4-3, площею 1 1,6 кв. м.; квартири № 5, загальною площею 24,1 кв. м., житловою площею 11,6 кв. м., яка складається із: коридору № 5-1, площею 9,9 кв. м., санвузла № 5-2, площею 2,6 кв. м., та жилої кімнати № 5-3, площею 11,6 кв. м (а. с. 5-8).

Судом встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 склався порядок користування зазначеним будинком, відповідно до якого ОСОБА_6 використовує квартиру № 4, яка складається із: кухні, площею 13,8 кв. м., та жилої кімнати 11,6 кв. м., що складає 28/100 частки спірного домоволодіння. Решту частину домоволодіння використовує ОСОБА_5

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 21 червня 2013 року № 29/19-13 можливий наступний варіант виділу в натурі спірного домоволодіння: ОСОБА_6 виділити 34/100 частки будинку, а саме: квартиру № 4, загальною площею 25,4 кв. м., у складі приміщень: кухні № 4-2, площею 13,8 кв. м., та жилої кімнати № 4-3, площею 11,6 кв. м., з урахуванням ремонтно-будівельних робіт, пов'язаних із відновленням експлуатаційних показників квартири та здійснення добудови для доведення загальної площі не менше нормативної 30,0 кв.м як для однокімнатної квартири; ОСОБА_5 виділити 66/100 частки будинку, а саме: квартиру № 1, загальною площею 38,9 кв. м., у складі приміщень: коридору № 1-1, площею 3,8 кв. м., кухні № 1-2, площею 10,1 кв.м., ванної кімнати № 1-3, площею 3,9 кв. м., жилої кімнати № 1-4, площею 8,8 кв. м., жилої кімнати № 1-5, площею 12,3 кв. м., та квартиру № 5, загальною площею 24,1 кв. м., у складі приміщень: коридору № 5-1, площею 9,9 кв. м., санвузла № 5-2, площею 2,6 кв. м., жилої кімнати № 5-3, площею 11,6 кв. м..

Крім того, судом встановлено, що приміщення квартири № 4, про виділ яких заявлено позов ОСОБА_10 (кухня 13,8 кв. м, житлова кімната 11,6 кв. м), після пожежі не використовуються за їх функціональним призначенням. Над приміщеннями квартири відсутні перекриття та горище, частково відновлені стіни.

Згідно ст.323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майнанесе його власник, якщо інше не встановлено договоромабо законом.

За умовами п.4 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності на майно припиняється у разі знищення майна.

Відповідно до ст.380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власностіздійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майнав натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у тих випадках коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст.152 ЖК України).

Як вбачається з висновку експертизи, для виділення ОСОБА_6 його частки необхідно відновити зруйновані приміщення та добудувати нову площу.

Враховуючи, що ОСОБА_6 не було виконано відновлюваних робіт до експлуатаційних показників, не було здійснено добудови для доведення загальної площі не менше нормативної як для однокімнатоної квартири відповідно до висновку ексаперта судової будівельно - технічної експертизи від 21.06.2013 року № 29/19-13, а також не надано проектно - дозвільної документації на проведення будівельних робіт відповідно до вимог чинного законодавства, колегія погоджується з висновком суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_6 щодо виділення йому в натурі 34/100 частин спірного будинку, у складі приміщень: кухні № 4-2, площею 13,8 кв.м., та жилої кімнати № 4-3, площею 11,6 кв.м..

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-