Справа № 310/8324/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2015 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 25.06.2003 року по 01.11.20111 рік.

В період шлюбу 02.06.2004 року на її імя була придбана земельна ділянка №61 площею 0,0500 га для ведення садівництва, яка розташована в садовому товаристві «Зелені сади» в м. Бердянську.

Починаючи з 2006 року за рахунок спільної праці та спільних коштів подружжям на вищезазначеній земельній ділянці було здійснено будівництво дачного будинку. Зокрема, за цей період були виконані такі роботи: зроблена розмітка під котлован, вирито котлован, зведено фундамент, покладено панелі перекриття, зведено стіни першого поверху, засклені вікна першого поверху, зведено внутрішні перегородки між кімнатами на першому поверсі, виготовлено опори для монтування сходів на другий поверх, підведено до будинку електропостачання, збудовано другий (мансардний) поверх, збудовано та накрито дах, встановлено вхідні двері, підведені до будинку каналізація, вода та газ, встановлені пластикові вікна у всьому будинку, зроблена деревяна та бетонна підлога, встановлено котел опалення, труби та батареї, встановлено сантехнічне обладнання, поклеєні шпалери та кахельна плитка та інші.

На теперішній час будівництво дачного будинку фактично завершено, але будинок в експлуатацію не зданий.

Посилаючись на те, що будівництво дачного будинку здійснювалось в період знаходження сторін в зареєстрованому шлюбі та на спільні кошти подружжя, просила визнати добудований, але не зданий в експлуатацію дачний будинок за адресою м. Бердянськ, провулок Виноградний, 61, спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник просили в задоволенні позову відмовити. Зазначили, що позивачем не правильно обраний спосіб захисту своїх прав. Так, на даний час будівництво триває, а отже будинок як такий не може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності. Також сторони здійснювали будівництво без одержаного дозволу органу місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю тобто самочинно. Крім того, на час розірвання шлюбу в 2011 році збудовано було лише цоколь та стіни. Основні будівельні роботи проводив ОСОБА_3 за власні кошти вже після розірвання шлюбу, на що у нього є відповідні квитанції.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є сусідкою сторін по дачі. Відвідувала сторони коли перший поверх був вже збудований. Світло і вода в будинку були. На першому поверсі була кімната, кухня з пічкою та вбиральня. В коридорі на підлозі та на стіні в кухні була плитка. В останні роки будівельників на дачі вона не бачила.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що дача сторін знаходиться через три будинки від її дачі та вона працювала з ОСОБА_1 В 2009 році була на першому поверсі спірного будинку, другий поверх ще був не добудований. Вода в будинку була, ОСОБА_1 готувала на кухні, але внутрішні роботи в кімнаті ще тривали.

Заслухавши учасників судового засідання, допитав свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приписами ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2003 року по 01.11.2011 року.

02.06.2004 року на імя ОСОБА_1 була придбана земельна ділянка №61 площею 0,0500 га для ведення садівництва, яка розташована в садовому товаристві «Зелені сади» в м. Бердянську, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02.06.2004 року та державним актом на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до технічного паспорту на садовий будинок, виготовленого Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради станом на 14.05.2015 року, за адресою: обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Зелені сади» №61, м. Бердянськ, знаходиться садовий будинок «А-ІІ пов.». Другий поверх будуючий. Будівництво здійснюється самочинно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи із змісту частин 1, 2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття обєкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абзац 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Абзацом 2 ч. 3 ст. 331ЦК України встановлено право особи, що створила обєкт нерухомого майна зі своїх матеріалів, або набуває на нього право власності на підставі договору або закону, укладати договори щодо зазначеного обєкта незавершеного будівництва (про відчуження або іпотечні).

При цьому для реєстрації права власності набувача на обєкт незавершеного будівництва надаються документи, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисна документація, а також документи, що містять опис обєкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, позивач мав надати суду належні та допустимі докази здійснення певних будівельних робіт під час перебування сторін у шлюбі, їх вартість, відповідний дозвіл органу місцевого самоврядування, розроблену та затверджену в установленому порядку проектну документацію, дозвіл на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю та докази завершення будівництва спірного обєкту.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що будівництво здійснювалось самочинно, основні будівельні роботи проведені за його рахунок після припинення шлюбних відносин з позивачем, а будівельні роботи досі тривають.

Ухвалою суду від 04.06.2015 року по справі призначалась судова будівельно-технічна експертиза для визначення дійсної (ринкової) вартості спірного обєкту та визначення ступеня його будівельної готовності.

Проте, через не оплату позивачем вартості проведення експертизи ухвала суду від 04.06.2015 року залишена без виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України в судовому засіданні ставилось на обговорення питання про доручення проведення експертизи іншому експерту або експертній установі. Однак, відповідне клопотання заявлено не було.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження вартості будівельних матеріалів, конструкцій та робіт, що були використані в процесі будівництва спірного обєкту.

Крім того, відповідно до технічного паспорту на садовий будинок станом на 14.05.2015 року будівельні роботи на другому поверсі спірного обєкту ще тривають, а тому твердження позивача про те, що дачний будинок є добудованим не може бути прийнято судом до уваги.

Вимоги про визнання спільною сумісною власністю сторін матеріалів, обладнання та іншого майна, що були використані в процесі будівництва (абзац 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України) позивачем не заявлені. При цьому право обрання способу захисту порушеного права чи інтересу належить саме позивачу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 -61, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко