Провадження № 4-с/161/126/15
У Х В А Л А

23 листопада 2015 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 09.10.2015р. звернулася в суд зі скаргою на дії державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження, яку мотивує тим, що 28.09.2015року нею отримано листом витяг про обтяження майна, з якого випливає, що постановою державної виконавчої служби, яка датована 01.09.2015року накладено арешт на все належне їй рухоме та нерухоме майно. Після ознайомлення 29.09.2015року з матеріалами виконавчого провадження №46963213 та отримання постанов, їй стало відомо, що повторно банком подано до виконання виконавчий лист Луцького міськрайонного суду №2-726/10. Про порушення своїх прав вона дізналася після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження 29.09.2015 року, вважає, що нею не порушено строки звернення із даною скаргою до суду.

20.03.2015року субєкт оскарження виніс постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-726/10. Рішення Луцького міськрайонного суду було виконано ще у 2011 році. Дана обставина підтверджується постановами державної виконавчої служби про стягнення, як виконавчого збору, скасування накладених арештів, так і заявою стягувача про відкликання виконавчого документа. Вважає дії державного виконавця неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству України з нижченаведених підстав. 20.03.15року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2, із врахуванням заяви про примусове виконання від 20.03.2015 року та виконавчого листа № 2-726/10, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОТП Банк» 527489,81 грн. кредитної заборгованості та 910 грн. судових витрат, та що набрав законної сили 09.08.2010 року, відкрито виконавче провадження № 46963213 із примусового виконання вказаного виконавчого листа і надано боржнику строк для добровільного виконання виконавчого листа. Згідно з Законом України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, що визначені виконавчим документом (стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження»). Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Державний виконавець, відповідно до ст. 25 вказаного Закону, зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Зазначає, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не вжито заходів щодо перевірки виконавчого документа на дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині строків його пред'явлення. Вищевказаний виконавчий лист № 2-726/10 раніше був пред'явлений до виконання стягувачем, а саме: 12.02.2011 року, про що свідчить копія постанови про відкриття виконавчого провадження № 24635699 від 22.02.2011року. В подальшому, в межах виконавчого провадження, державним виконавцем із неї стягувався виконавчий збір, накладався арешт на її майно та оголошувалась заборона на його відчуження. Постановою державного виконавця від 29.09.2011року накладений арешт було скасовано у зв'язку із поверненням без виконання виконавчого листа стягувачу. Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.09.2011 року, в межах виконавчого провадження №24635699, за заявою стягувача від 28.09.2011 року про відкликання виконавчих листів з примусового виконання, на підставі ст. 50, п. 1 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ було повернуто стягувачу. Оскільки, виконавчий документ № 2-726/10 повертався стягувачу за його заявою, а не з підстав часткового виконання рішення суду боржником, вважає, що строки пред'явлення виконавчого документа не перервалися, а тому державному виконавцю слід було відмовити у відкритті виконавчого провадження, у зв'язку із пропуском строку пред'явлення документу до виконання (п. 1 п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»). Окрім того, за вимогами ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче проадження» постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2015 року та інші документи мали бути надіслані їй рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Із досліджених матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження, в порушення вимог ч. 1 ст. 31 Закону, не була надіслана державним виконавцем боржнику, тобто їй. Таким чином, державним виконавцем порушено її права, як сторони виконавчого провадження на належне отримання винесеного ним оскаржуваного документу. Строк на подання виконавчого документа в розумінні ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: часткове виконання рішення боржником, не може застосовуватись до даної ситуації , оскільки стягувач відкликав своєю заявою виконавчий лист і державний виконавець на підставі п. 1 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» повернув стягувачу даний документ 28.09.2011 року. Тому у державного виконавця в даному випадку були відсутні правові підстави для відкриття повторно виконавчого провадження, через пропуск строку для його предявлення.

Посилаючись на наведене, скаржник просить суд визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2, які виявилися у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження та неналежному направленні сторонам виконавчого провадження неправомірними. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_4, яка полягає у невинесенні постанови про закриття виконавчого провадження від 20.03.2015року №46963213. Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2 від 20.03.1015року про відкриття виконавчого провадження № 46963213 по виконанню виконавчого листа №2-726/10. Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_4 від 01.09.2015року виконавче провадження № 46963213 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_5 подала суду заяву про розгляд скарги за відсутності скаржника, згідно з якою просила скаргу задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.03.15 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2, із врахуванням заяви про примусове виконання від 20.03.2015 року та виконавчого листа № 2-726/10, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОТП Банк» 527489,81 грн. кредитної заборгованості та 910 грн. судових витрат, та що набрав законної сили 09.08.2010 року, відкрито виконавче провадження № 46963213 із примусового виконання вказаного виконавчого листа і надано боржнику строк для добровільного виконання виконавчого листа.

Згідно із ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, під час виконання рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 384, п. 1 ч. 1 ст. 385 України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав і свобод.

Оскільки про порушення своїх прав скаржник дізналася після отримання нею копії постанови про відкриття виконавчого провадження 29.09.2015 року, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, суд вважає, що скаржником не порушено строки звернення із даною скаргою до суду.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Як слідує із статті 1 цього Закону, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Законута інших законів.

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як слідує із змісту ст. 25 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не вжито заходів щодо перевірки виконавчого документа на дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині строків його пред'явлення.

Судом встановлено, що вищевказаний виконавчий лист № 2-726/10 був предявлений до виконання стягувачем 22.02.2011 року, про що свідчить копія постанови про відкриття виконавчого провадження № 24635699 від 22.02.2011 року (а.с.8).

В подальшому, в межах виконавчого провадження, державним виконавцем із скаржника стягувався виконавчий збір, накладався арешт на майно скаржника та оголошувалась заборона відчуження майна. Постановою державного виконавця від 29.09.2011 року накладений арешт було скасовано, у звязку із поверненням без виконання виконавчого листа стягувачу.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.09.2011 року, в межах виконавчого провадження № 24635699, за заявою стягувача від 28.09.2011 року про відкликання виконавчих листів з примусового виконання, на підставі ст. 50, п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ було повернуто стягувачу (а.с.10).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про відкриття виконавчого провадження» визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснювалося частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Частиною 5 ст. 47 вищевказаного Закону визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 4.11.2010 року 2677- VІ «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органівпосадових осіб» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

На момент видачі виконавчого листа № 2-726/10, виданого 30.07.2010 року була діючою ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», якою строк предявлення виконавчого листа до виконання був визначений у три роки.

Як слідує з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» , строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються наступним: пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником або наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Проте, судом встановлено, що виконавчий документ № 2-726/10 повертався стягувачу за його заявою, а не з підстав часткового виконання рішення суду боржником. Таким чином, суд вважає, що строки предявлення виконавчого документа не перервалися, а тому державному виконавцю слід було відмовити у відкритті виконавчого провадження, у звязку із пропуском строку предявлення документу до виконання (п. 1 п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

З урахуванням наведеного, слід визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2 та головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_4 неправомірними та скасувати вищевказані постанови державних виконавців.

Керуючись 209-210, 383-387 ЦПК України, ст.ст.17, 19, 22, 23, 31, 47 Закону України «Про виконавче провадження», суд-

В И Р І Ш И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2, які виявилися у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, та неналежному направленні її сторонам виконавчого провадження, неправомірними.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_4, яка полягає у невинесенні постанови про закриття виконавчого провадження від 20.03.2015року №46963213.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2 від 20.03.1015року про відкриття виконавчого провадження № 46963213 по виконанню виконавчого листа №2-726/10.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_4 від 01.09.2015року, виконавче провадження № 46963213 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.