Номер провадження: 22-ц/785/8164/15
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі: Абалдовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Котовського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики,-

встановила:

Позивачка звернулась до суду про стягнення з відповідачки 1000 доларів США ( або 21396 грн. 47 коп.) за договором позики та судових витрат по сплаті держмита. Представники її у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі.

Представник відповідачки позов не визнав з тих підстав, що ніяких боргових зобов'язань перед позивачкою його доручниця не має.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду позивачка принесла апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Свідок ОСОБА_5 стверджував, що після смерті його матері ОСОБА_6 тільки він прийняв спадщину, оскільки продав належний їй будинок третій особі за 10000 доларів США. Але, у нього була ще сестра (рідна донька померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_8, яка померла раніше матері, у червні 2012 році і яка мала двох доньок (що відмовилися від спадщини на його користь) від різних шлюбів - сторін по справі, він вирішив частку грошей, що отримав від продажу спадщини віддати сторонам у рівних частках, а саме: 4000 доларів США, по 2000 доларів США кожній із сторін. На виконання цього він передав відповідачці по справі за попередньою усною домовленістю з позивачкою по справі 4000 доларів США (позивачка на той час перебувала за кордоном). Про це відповідачка написала йому розписку власноруч від 12 грудня 2012 року, обіцяючи негайно поштовим переказом надіслати на адресу позивачки її долю - 2000 доларів США. При цьому зазначив, що ніяким окремим документом позивачка не надавала йому повноважень стосовно розпорядження своєю долею коштів. Це була усна домовленість. У подальшому йому стало відомо (зі слів відповідачки), що відповідачка відправила позивачці тільки 1000 доларів США , а інше не бажає повертати, вказуючи, що вона ховала їх з позивачкою матір і несла всі витрати на здійснення поховання та всіх звичаїв, що з цим пов'язані.

Свідок ОСОБА_9 надала суду пояснення, які аналогічні поясненнями свідка ОСОБА_5

Встановлено, що прийнявши після смерті своєї матері ОСОБА_7 її рідний син, ОСОБА_5 продавши спадковий будинок за 10000 доларів США, вирішив частку отриманих від цього коштів віддати сторонам по справі, своїм племінницям, як спадкоємцям за законом по праву представлення (ст.. 1266 ЦК України) - сторони по справі, враховуючи, що вони відмовилися від свого права на спадщину на його користь. З цією метою, він (попередньою усною домовленістю з позивачкою, яка на час передачі коштів перебувала за кордоном) передав відповідачці 4000 доларів США за їх долю у спадковому майні, тобто, по 2000 доларів США кожній. Про що, відповідачка власноруч написала йому розписку 12 грудня 2012 року.

Дані обставини стверджувалися представником відповідачки, підтвердженні розпискою від 12 грудня 2012 року. Але при цьому, текст розписки не містить в собі відомостей про зобов'язання відповідачки повернути частину коштів (2000 доларів США) позивачці, як стверджували свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_9, тому в цій частині суд не зміг прийняти до уваги їх свідчення.

Ст. 1049 ЦК України, на яку посилається позивачка, як на підставу своїх позовних вимог, тобто зобов'язати повернути відповідачку (стягнути з відповідачки) 1000 доларів США за договором позики не може прийняти судом до уваги, бо такого типу правочин потребує обов'язково письмової форми укладання, чого було не дотримано (1047 ЦК України). Це порушує також вимоги ст.. 203 п.4 ЦК України та свідчить про відсутність волевиявлення відповідачки віддати кошти.

Відсутність письмової форми угоди позики робить такий правочин недійсним, (ст. 215 ч.1, 208 п.1 п.п.З ЦК України) а, тому не може бути підставою для задоволення позову, враховуючи до того ж і положення ст. 60 ЦК України.

Судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги, тому як обставини на які посилається апелянт, не були предметом розгляду у суді першої інстанції і позовні вимоги були заявлені саме як повернення боргу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Котовського районного суду Одеської області від 14 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

О.С.Комлева