Провадження № 2/734/509/15 Справа № 734/1525/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 листопада 2015 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.,

при секретарі - Музиченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Данівське» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець», треті особи: Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області, Реєстраційна служба Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі із попереднім орендодавцем поновленим,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальнстю «Данівське» (далі ТОВ «Данівське») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець» (далі ТОВ «Агро-Регіон Козелець»), треті особи: Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області, Реєстраційна служба Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області. В позовній заяві ТОВ «Данівське» зазначає, що 03.04.2006 між колективним сільськогосподарським підприємством на приватній основі ім. Леніна (з 15.12.2006 правонаступником якого є ТОВ «Данівське») і ОСОБА_2 (якому згідно з державним актом на праві власності належали земельні ділянки загальною площею 4,56 га, які розташовані в с. Данівка Козелецького району Чернігівської області, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва) було укладено договір оренди земельних ділянок загальною площею 4,56 га строком на десять років. Договір 03.04.2006 був зареєстрований у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 85. Цю земельну ділянку ТОВ «Данівське» орендувало в загальному масиві (полем), згідно зі схемою поділу, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками. Строк дії договору закінчується 03.04.2016. Умови договору ТОВ «Данівське» виконувало належним чином. 25.09.2010 ОСОБА_2 помер. Після його смерті орендовані земельні ділянки успадкувала ОСОБА_1, та 07.02.2014 уклала договір оренди земельних ділянок з ТОВ «Агро-Регіон Козелець». Вважаэ, що укладенням спірного договору відповідачі порушили права позивача, оскільки оспорюваний договір був укладений під час дії попереднього договору, останній просить визнати договір оренди земельних ділянок від 07.02.2014, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Козелець», недійсним та скасувати його державну реєстрацію права оренди земельних ділянок в реєстраційній службі Козелецького РУЮ; визнати договір оренди земельних ділянок від 03.04.2006 між колективним сільськогосподарським підприємством на приватній основі ім. Леніна (з 15.12.2006 правонаступником якого є ТОВ «Данівське») і ОСОБА_2, загальною площею 4,56 га дійсним; стягнути з відповідача ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати за послуги адвоката.

Представник ТОВ «Агро-Регіон Козелець» в судовому засіданні позов визнав частково у частинні вимоги ТОВ «Данівське» щодо визнання договору оренди земельних ділянок від 07.02.2014 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» недійсним, у задоволенні позову в іншій частині просив відмовити.

Представник Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позов та вважає, що є підстави для визнання договору недійсним.

Представник Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівській області ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позов та вважає, що є підстави для визнання договору недійсним.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, які склалися між сторонами.

Судом встановлено, що 03 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське») було укладено договір оренди землі, згідно з яким орендарю було передано в оренду земельну ділянку площею 4,56 га, з яких: 1,50 га рілля, 0,25 га сіножать, 2,81 га пасовище, строком на 10 років (а.с. 5, в тому числі зворот).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 013339, який був виданий на ім'я ОСОБА_2 09.01.2002 на підставі рішення ХІХ сесії ХХІІІ скликання Данівської сільської ради народних депутатів від 16 квітня 2001 року. ОСОБА_2 був власником земельної ділянки площею 4,56 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території Данівської сільської ради та має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка складається з трьох земельних ділянок (а.с. 8,9).

За умовами договору орендодавець ОСОБА_2 надає, а КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське») приймає в строкове платне користування зазначену земельну ділянку. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 Договору від 03 квітня 2006 року). Договір оренди зареєстрований у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 03 квітня 2006 року за № 85.

Факт укладення вказаного договору підтверджується актом приймання-передачі обєкта оренди (земельної ділянки) від 03 квітня 2006 року (а.с. 5).

Пункт 40 Договору оренди землі від 03 квітня 2006 року передбачав, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. В свою чергу, згідно укладеної додаткової угоди № 30 від 29.09.2008 до договору оренди землі від 03 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Данівське», в особі представника ОСОБА_5, деякі пункти були змінені та викладені в новій редакції, зокрема: п. 40 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи не є підставою для змін умов або розірвання договору(а.с.5 зворот).

Після смерті ОСОБА_2, який помер 25.09.2010, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем майна, а саме земельної ділянки площею 4,56 га у межах згідно з планом, розташованої на території Данівської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 013339, кадастровий номер земельної ділянки площею 0,25 га - :88:080:0038, площею 2,81 га :88:061:0038, площею 1,50 га:88:106:0038, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є його дочка ОСОБА_1

07 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» було укладено договір оренди землі згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Данівської сільської ради, загальною площею 4,56 га (кадастрові номери: :88:080:0038, :88:061:0038, :88:106:0038), строком на 10 років.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами першою, другою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Право власності передбачає такі повноваження: володіти, користуватися і розпоряджатися обєктом власності. При переході права власності орендованое майно до нового власника переходять права та обовязки орендодавця (ст.ст.770,814 Цивільного кодексу України). Закон України « Про оренду землі» передбачає збереження орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку. Зміна власника земельної ділянки (орендодавця) не є підставою для припинення договору оренди землі, що прямо передбачено нормами закону. Таким чином, в договорі оренди може бути замінено як орендаря так і орендодавця. При відчуженні орендованої земельної ділянки відбувається зміна орендодавця. Коли попередній власник вибуває із орендних відносин а новий зобовязаний і має право стати орендодавцем за договором оренди. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону, до нового власника орендованої земельної ділянки переходять права та обовязки орендодавця за договором оренди цієї земельної ділянки.

Змагальність, як одна з засад цивільного судочинства, передбачена статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України, полягає в тому, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною першою статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладення Договору оренди землі 03 квітня 2006 року) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації; договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Тобто, після підписання сторонами договору оренди землі, між ними виникають права та обовязки, повязані зі зміною та припиненням договірних відносин, у звязку з чим зміна умов договору чи його розірвання в односторонньому порядку, не допускається, окрім випадків, передбачених законом чи договором.

Аналогічне положення щодо неможливості розірвання договору в односторонньому порядку міститься і в статті 31 Закону України «Про оренду землі». Пункт 39 договору, укладеного між ОСОБА_2 (спадкоємцем якого є ОСОБА_1М.) та КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське») визначає, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди земельних ділянок укладений між ОСОБА_2 (спадкоємцем якого є ОСОБА_1М.) та КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське») на строк до 03.04.2016 та не був а ні припинений, а ні розірваний на момент укладення договору землі між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Козелець». Отже, на момент укладення оспорюваного договору оренди землі між ОСОБА_1та ТОВ «Агро-Регіон Козелець», діяв інший договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 (спадкоємцем якого є ОСОБА_1М ) та КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське»). Тобто, укладенням договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Козелець», ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовилася від виконання умов договору і виконання зобовязань за договором оренди, раніше укладеного спадкодавцем з КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське»). При цьому, в 2014 році ОСОБА_1 не мала жодних правових підстав для укладення договору оренди тих же земельних ділянок з ТОВ «Агро-Регіон Козелець», оскільки зазначені земельні ділянки вже перебували в оренді в ТОВ «Данівське». Укладаючи оспорюваний договір, відповідач ОСОБА_1 порушила права та інтереси ТОВ «Данівське» на володіння та користування земельними ділянками.

Частина перша статті 792 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга вказаної статті).

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено обовязок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону; орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту своїх прав в межах чинного законодавства і його позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди землі від 07 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання щодо вимоги про скасування реєстрації права оренди земельних ділянок, суд виходить з наступного.

Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 22621505 від 06.07.2015, державним реєстратором ОСОБА_6 було відмовлено у державній реєстрації за заявою представника ТОВ «Агро-Регіон Козелець», ОСОБА_7. для проведення державної реєстрації іншого речового права права оренди земельної ділянки що розташована за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, с.Данавське, кадастровий номер земельної ділянки :88:106:0038, оскільки згідно даних Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі № 8-2511-0.2-2987/2-15 право оренди земельної ділянки на цей обєкт зареєстровано за іншим орендарем, що унеможливлює проведення державної реєстрації прав(а.с.65).

Крім того представником позивача було заявлено клопотання про зменшення позовних вимог в цій частині позову, а саме відмови вимоги про скасування реєстрації договору оренди земельних ділянок від 07.02.2014 (а.с.56).

Відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Щодо вимоги позивача про визнання договору оренди земельних ділянок від 03.04.2006 укладений між колективним сільськогосподарським підприємством на приватній основі ім. Леніна (з 15.12.2006 правонаступником є ТОВ «Данівське») і ОСОБА_2, загальною площею 4,56 га, зареєстрованих у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 85 дійсним, суд вказує на наступне.

Стаття 16 Цивільного кодексу України, регулюючи питання захисту цивільних прав та інтересів, в частині другій встановлює такі способи захисту: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільний кодексу України визначає чіткий перелік випадків, коли договір може бути визнаний дійсним в судовому порядку.

Що стосується позовних вимог в частині скасування державної реєстрації договору оренди земельних ділянок від 07.02.2014, то суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки скасування державної реєстрації прав здійснюється на підставі рішення суду, і є похідним від нього.

З урахуванням того, що дійсність договору оренди земельних ділянок між ОСОБА_2 (спадкоємцем якого є ОСОБА_1М.) та КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське») та додаткової угоди до нього жодна зі сторін процесу не оспорювала, беручи до уваги, що метою звернення до суду є необхідність захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту прав шляхом предявлення до суду вимоги про визнання договору оренди дійсним, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині.

Згідно ст.ст. 79, 84, 88, 89 ЦПК України, роз'яснень, даних у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.

Відповідно до п.п. 47,48 вищезазначеної постанови розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем суду надані:

- угода про надання правової допомоги від 29 травня 2015 року, укладена між ОСОБА_8, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 216 від 06 серпня 2004 року, та ТОВ «Данівське» в особі ОСОБА_9 (а.с. 40),

- розрахунок затрат № 1 та вартості виконаних робіт при наданні юридичної допомоги по справі за позовом ТОВ «Данівське» до ОСОБА_1 (згідно з яким вартість виконаних робіт визначається наступним чином: попереднє опрацювання матеріалів 1 год.; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини 1 год.; формування правової позиції 1 год.; підготовка процесуальних документів по справі 1 год.; судове представництво 1 год., що разом складає 5 годин, помножених на 300 гривень/год і в підсумку складає 1500 грн. (а.с. 41),

- копія квитанції про оплату послуг від 02.06.2015 у розмірі 1500 грн. (оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні) - а.с.58,

- розрахунок затрат № 2 за судове представництво протягом 12 годин (а.с. 60),

- копія квитанції про сплату коштів в розмірі 5846 грн. за судове представництво /оригінал квитанції також було надано в судовому засіданні для огляду ( а.с. 57).

Згідно із Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу компенсуються за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Як убачається з матеріалів справи, представник позивача ТОВ «Данівське» ОСОБА_10 приймав участь у судових засіданнях, призначених на 06 липня 2015 року (тривалість засідання 23 хвилин), 29 вересня 2015 року (тривалість засідання 19 хвилин), 11 листопадая 2015 року (тривалість засідання 221 хвилина). Таким чином, представник позивача приймав участь в судових засіданнях 263 хвилини, що дорівнює 4 годинам та 23 хвилинам.

Отже, враховуючи кількість використаних представником позивача годин під час участі у судових засіданнях, звертаючи увагу на той факт, що представником позивача також було підготовлено позовну заяву та вчинено певні дії, повязані з представництвом інтересів позивача (як то формування правової позиції тощо) суд вважає, що загальна кількість витраченого представником відповідача часу, що знайшла своє підтвердження, становить 8 годин 53 хвилини (з яких 4 години 23 хвилини представництво інтересів позивача в суді; 4 години 30 хвилини - попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, підготовка процесуальних документів по справі /1 година, яка закладена в розрахунок на стор. 41 як судове представництво судом врахована при вирахуванні годин, протягом яких представник позивача здійснював представництов інтересів ТОВ «Данівське» в судовому засіданні).

Оскільки заявлена сума до відшкодування позивачем загалом становить 7346 грн., що перевищує розмір, визначеного в статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на залучення адвоката пропорційно задоволеним позовним вимогам, виходячи з наступного.

На виконання зазначеного договору позивачем було сплачено ОСОБА_11 згідно копій квитанцій у підсумку кошти у сумі 7346 грн. (а.с.57,58).

Проте, відповідно до роз'яснень, даних у п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення витрат повязаних із роботою по законодавчою базою та судовою практикою для участі у процесі, необхідно задовільнити частково, оскільки дані витрати позивачем належним чином не підтверджені.

Суд частково погоджується з витратами представника позивача ОСОБА_8 на правову допомогу та приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» на користь позивача по 2076,80 грн. з кожного вказаного відповідача, що складається з витрат за аналіз правового положення клієнта та консультацію, а також за участь адвоката в судових засіданнях (дані витрати документально підтверджені).

Позивачем заявлені дві вимоги: 1) визнання недійсним договору та скасування реєстрації речового права, що виникло на підставі цього договору; 2) визнання договору дійсним. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає, що з відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» на користь позивача підлягає стягненню 4153,60 грн. (1/2 частина від заявлених витрат на правову допомогу), тобто, по 2076,80 грн. з кожного вказаного відповідача.

Щодо стягнення судового збору, суд вказує на наступне. З урахуванням того, що позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру, при поданні позову повинно було бути сплачено судовий збір в розмірі 487,20 грн., натомість позивачем сплачено 485,00 грн. Так як в задоволенні однієї позовної вимоги (щодо визнання договору дійсним) відмовлено в повному обсязі, 243,60 грн. за задоволеною вимогою підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Регіон Козелець») по 121,80 грн. з кожного вказаного відповідача, 241,40 грн. судового збору відноситься на рахунок позивача, а 2,20 грн. підлягає стягненню з позивача в дохід держави як недосплачений судовий збір при поданні позову.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 626, 638 Цивільного кодексу України, статтею 152 Земельного кодексу України, статтями 24, 27, 31 Закону України «Про оренду землі», суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Данівське» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець», треті особи: Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області, Реєстраційна служба Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі із попереднім орендодавцем поновленим задовольнити частково.

Визнати договір оренди земельних ділянок від 07 лютого 2014 року укладений між ОСОБА_1 і товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець» недійсним.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Данівське» () судові витрати в розмірі 2198 (дві тисячі сто девяносто вісім) гривень 60 коп., з яких: 121,80 грн. судовий збір, 2076,80 грн. витрати на правову допомогу.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець» () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Данівське» () судові витрати в розмірі 2198 (дві тисячі сто девяносто вісім) гривень 60 коп., з яких: 121,80 грн. судовий збір, 2076,80 грн. витрати на правову допомогу.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Данівське» () недосплачений судовий збір в сумі 2 (дві) гривні 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд до апеляційного суду Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_12