АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1386/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Саламон О.Б.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

встановила:

В лютому 2014 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди - 28 288 грн., з урахуванням послуг евакуатора, та моральної шкоди - по 2000 грн. кожному позивачу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року позов задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням оплати за послуги евакуатора суму у розмірі 28 288 грн., на відшкодування моральної шкоди - 1000 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 282 грн. 88 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що він не був присутній на останньому судовому засіданні, оскільки захворів, про що подав клопотання про перенесення розгляду справи з метою надати суду заперечення. Однак, судом першої інстанції не було враховано зазначене клопотання, та справа була розглянута у його відсутності, що призвело до порушення його прав.

Крім того, відповідно до іншого звіту про оцінку транспортного засобу, який був складений ФОП ОСОБА_5, вартість автомобіля «Ауді» становить 50 124 грн., а оцінка, яка була надана позивачами, є значно завищеною. Вказував, що на даний час він знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки змушений відновлювати автомобіль «Форд», на якому потрапив у ДТП, і який не є його власністю.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити; представник позивачів - ОСОБА_7 вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги обґрунтовували тим, що 23 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Форд» д/н НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не витримав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ауді»,д.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія». Згідно з висновком незалежного експерта завдана майнова шкода становить 77 288 грн. Страховою компанією у відповідності до страхового полісу було здійснено страхову виплату у розмірі 49 500 грн. Різниця невідшкодованої майнової шкоди становить 27 788 грн., а також понесені витрати на послуги евакуатора становлять 500 грн.

Розмір заподіяної моральної шкоди позивачі обґрунтовують позбавленням можливості використовувати повсякденно автомобіль, а також завдання шкоди здоров'ю, що потребувало лікування протягом кількох тижнів.

При вирішенні даного спору судом першої інстанції встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 23.09.2013 року за участю автомобіля «Форд», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля «Ауді», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля «Ауді», д.н. НОМЕР_2, який внаслідок ДТП зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до звіту № 1614 з оцінки транспортного засобу, складеного 21.10.2013 року ФОП ОСОБА_8 за заявою ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ауді А42.0, д.н. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП складає 77 288 грн. 45 коп.

Оскільки відповідно до полісу №АЕ/1796691 цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», то зазначеною страховою компанією було здійснено виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика за мінусом франшизи ( 500 грн.) у розмірі 49 500 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - на суму 1000 грн., суд першої інстанції виходив з вимог ст. 23, 1167 ЦК України та враховував, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки пошкоджено її майно та завдані незручності у повсякденному житті.

В частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4, який керував автомобілем під час ДТП, суд відмовив, оскільки доказів на підтвердження завдання шкоди здоров'ю позивача, що потребувало лікування протягом кількох тижнів, суду не надано.

Позивачами рішення суду не оскаржувалось, а тому в частині відмови у задоволенні позовних вимог колегія суддів рішення не перевіряє.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України та тих обставин, що різниця між сумою заподіяної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням становить суму невідшкодованої шкоди: 77 288 грн. - 49 500 грн. = 27 788 грн. Також визнано такими, що підлягають до відшкодування витрати позивача на послуги евакуатора - 500 грн.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального права. Обставини, які мають значення для вирішення справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд порушив вимоги процесуального закону, розглянувши справу у відсутності відповідача, а також , що оцінка завданої шкоди, визначена судом на підставі поданого позивачем звіту, є значно завищеною, тому не може прийматись до уваги, тоді як відповідно до іншого звіту, що був виконаний на замовлення відповідача, вартість автомобіля Ауді становить 50 124 грн.

Проте зазначені доводи колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції надав належну оцінку запереченням відповідача ОСОБА_2 щодо завищення розміру заподіяної матеріальної шкоди та зазначив, що такі заперечення належними доказами не підтверджені та ґрунтуються на припущеннях. Судом також було роз'яснено право заявити клопотання про призначення експертизи та надана можливість подати письмове клопотання, у зв'язку з цим суд оголошував перерву, проте відповідач після оголошення перерви в судове засідання не з'явився, доказів поважності причин неявки суду не надав.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд позбавив його процесуальної можливості надати відповідні заперечення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що 01 квітня 2014 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_9 ознайомився з матеріалами цивільної справи та подав обґрунтовані заперечення проти позову, які також підписані відповідачем ( а.с. 26-30).

Як вбачається з журналу судового засідання, 03 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні разом з представником ОСОБА_10, клопотання щодо призначення експертизи ними не заявлялись.

За клопотанням ОСОБА_2 в судовому засіданні 29 липня 2014 року судом було оголошено перерву для ознайомлення відповідача з копіями матеріалів страхової справи, що надійшли із ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», в тому числі копією звіту з оцінки транспортного засобу від 21.10.2013 року.

Відповідно до журналу судового засідання від 12.08.2014 року, судом було оголошено перерву до 13.08.2014 року для надання можливості відповідачу підготувати клопотання про призначення експертизи ( а.с. 110). Однак, як вбачається з матеріалів справи, такого клопотання відповідач не подавав, а натомість подав у день судового засідання 13.08.2014 року до канцелярії суду заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з перебуванням на лікарняному.

Враховуючи вищевикладене та відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження поважності причин неявки відповідача в судове засідання, а також неодноразове відкладення розгляду справи за клопотаннями відповідача, надання йому судом можливості заявити відповідні клопотання, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції його процесуальних прав.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи розмір заподіяної матеріальної шкоди, позивач ОСОБА_3 посилається на звіт з оцінки транспортного засобу № 1614 від 21.10.2013 року, що був виконаний ФОП ОСОБА_8 за заявою ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до вказаного звіту, при визначенні ринкової вартості КТЗ на момент ДТП оцінювачем було встановлено, що належний позивачу автомобіль АудіА4 2.0, д.н. НОМЕР_2, 2010 року виготовлення, перебував в експлуатації 3,67 років. Середньорічний пробіг автомобіля менше нормативного, середньорічний недопробіг автомобіля складає - 5,14 тис.км. Ринкова вартість транспортного засобу розрахована згідно з Методикою та становить 262 771 грн. 53 коп. Вартість матеріального збитку визначена оцінювачем як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ у розмірі 77 288 грн. 45 коп.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, обов'язок довести невідповідність заявлених вимог у частині визначення розміру матеріальної шкоди покладається саме на відповідача. Проте вищевказаний звіт з оцінки вартості матеріального збитку відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, а тому його заперечення правильно не були прийняті судом першої інстанції до уваги.

Посилання апелянта на те, що заявлений позивачем розмір матеріального збитку спростовується звітом від 21.10.2014 року, проведення якого відповідач замовив у ФОП ОСОБА_5, та відповідно до якого ринкова вартість пошкодженого автомобіля становить 50 124 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Враховуючи, що звіт, на який посилається апелянт, було виконано 21.10.2014 року, тобто після постановлення судом оскаржуваного рішення від 13.08.2014 року, а поважних причин, з яких до суду першої інстанції відповідачем не було подано даний доказ, ним не вказано, колегія суддів не вважає можливим прийняти його до уваги.

Також колегія суддів вважає зазначений звіт про оцінку колісного транспортного засобу неналежним доказом, оскільки оцінювачем визначено вартість автомобіля Ауді А4 станом на 21 жовтня 2014 року ( на першій сторінці звіту зазначено - ринкова вартість станом на 15.10.2014 року) у пошкодженому стані, при цьому перелік пошкоджень оцінювачем отримано із копії калькуляції вартості відновлювального ремонту, що була виконана 21.10.2013 року ФОП ОСОБА_8 по заяві ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». У звіті також зазначено, що визначення такої вартості є незалежним судженням оцінювача.

Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, ринкова вартість колісного транспортного засобу - це вартість, за яку можливе відчуження КТЗ на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Тоді як вартість матеріального збитку (реальні збитки), відповідно до п.2.4 зазначеної Методики, визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Таким чином, предмет дослідження у наданому апелянтом звіті (ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані внаслідок ДТП) не стосується предмета доказування у справі, яким є розмір завданого позивачу матеріального збитку у зв'язку з пошкодженням автомобіля Ауді А4 внаслідок ДТП 23.09.2013 року.

Обґрунтованих доводів щодо визначення розміру заподіяної позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди апеляційна скарга відповідача не містить.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: