Справа № 362/977/15-ц
Провадження № 2/362/1076/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

"06" квітня 2015 р.

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що починаючи з березня 2011 року він користується домоволодінням розташованим за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві власності в рівних частках йому та ОСОБА_3.

Зазначив, що першими власниками вказаного домоволодіння були ОСОБА_3 і ОСОБА_4, після чого остання вийшла заміж за ОСОБА_5, який прийняв після неї спадщину у вигляді частини даного домоволодіння.

Потім, вказану частину домоволодіння успадкував син ОСОБА_5 - ОСОБА_6, а після останнього - його дружина ОСОБА_6, яка була матір'ю позивача.

Також, зазначив, що усі співвласники, тобто особи, які в порядку спадкування набували права власності на половину вказаного домоволодіння (і він у тому числі) з 1981 року добросовісно, безперервно володіли та відкрито користувалися усім вказаним домоволодінням в цілому (житловим будинком з господарськими надвірними спорудами), здійснюючи видатки на його утримання.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати за ним право власності на належну ОСОБА_3 частину зазначеного нерухомого майна за набувальною давністю.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснив, що про ОСОБА_3, як про співвласника спірного домоволодіння було відомо лише його дружині ОСОБА_4, яка уклавши шлюб із ОСОБА_5, нікому не повідомляла про те, хто є другим співвласником домоволодіння. Так, усі їх спадкоємці володіли і користувалися усім домоволодінням як цілим об'єктом майна, а не його частинами, не будучі обізнаними про те на кого саме зареєстровано домоволодіння та у яких часках.

Пояснив, що станом на час звернення позивача до суду із даною заявою, місцезнаходження відповідача їм не відомо.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 10.03.2015 року, ОСОБА_3 зареєстрованим у Київській області не значиться.

Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку частини дев'ятої статті 74 ЦПК України, в судове засідання не прибув.

Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явивсь в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2012 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4)

Дана обставина також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.07.2011 року і Витягом про державну реєстрацію прав від 29.07.2011 року (а.с. 14, 15).

Згідно із витребуваної судом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, остання містить відомості про те, що інша ? частина домоволодіння № 14 у АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 (а.с. 35 - 37).

Тобто, сторони є співвласниками вказаного домоволодінні в рівних частках, що також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.03.2011 року, що містить в матеріалах інвентаризаційної справи зазначеного домоволодіння.

В пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Також, в оглянутих судом під час розгляду справи в судовому засіданні матеріалах інвентаризаційної та реєстраційної справи № 5511 на домоволодіння АДРЕСА_1 містяться письмові докази, а саме: документи, які свідчать, що частина вказаного домоволодіння, яка належить позивачу, переходила до його пращурів у порядку спадкування за поколіннями від його баби ОСОБА_4, якій, разом із ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю від 25.07.1955 року, належало на праві власності домоволодіння АДРЕСА_2

Вказане Свідоцтво видано на підставі Ухвали судового засідання від 09 червня 1955 року Народного суду ІІ дільниці Васильківського району Київської області, якою встановлено факт володіння на праві особистої власності домоволодіння АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 і ОСОБА_3; при цьому, в мотивувальній частину даного судового рішення встановлено, що у 1943 році чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_3 був призваний до лав ОСОБА_8 та зник без вісти на фронті війни.

Із свідоцтва про одруження вбачається, що 13.05.1961 року ОСОБА_5 і ОСОБА_4 одружились; останній присвоєно прізвище чоловіка «ОСОБА_4» (а.с. 16).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_5 (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_5, на ім'я його спадкоємця - сина ОСОБА_6 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.03.1985 року на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем якої був ОСОБА_5, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 25).

Згідно із Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 04.03.2011 року, ОСОБА_6, як дружина померлого була спадкоємицею майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що складалося також із ? частини житлового будинку АДРЕСА_1

Дана обставина також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.03.2011 року, що містить в матеріалах інвентаризаційної та реєстраційної справи № 5511 на вказане домоволодіння.

Встановлені судом обставини щодо спадкування і переходу права власності на вказане домоволодіння, а також факт зміни його номеру з «3» на «14», відображено матеріалах інвентаризаційної та реєстраційної справи № 5511 на зазначене домоволодіння, що були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні.

Крім того, оскільки, позивач набув право власності на половину вказаного домоволодіння на підставі судового рішення у порядку спадкування за законом, суд приходить до висновку, що власник другої частини зазначеного нерухомого майна раніше не був відомим позивачу, як давнісному володільцю.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які є сусідами позивача та проживають за адресою: АДРЕСА_3 і 16 відповідно, показали суду, що вони знають позивача як сусіда, який постійно проживає по сусідству у будинку № 14.

Свідок ОСОБА_10 з 1946 року від свого народження проживає у АДРЕСА_1, де по сусідству пам'ятає жила ОСОБА_4 із ОСОБА_5. Першою померла ОСОБА_4. Потім дід ОСОБА_5, після якого у вказаному будинку жив його син ОСОБА_6. Після нього, до тепер (тобто станом на дату допиту свідка) у вказаному домоволодіння проживає ОСОБА_2 із дружиною. Зазначила, що усі вони постійно і відкрито проживали у домоволодінні, обробляли земельну ділянку та утримували будинок.

Аналогічні пояснення дала і свідок ОСОБА_11, яка проживає по сусідству із позивачем у будинку № 16 з 1981 року. Зокрема, пояснила, що їй відомо про ОСОБА_4, її чоловіка ОСОБА_5, їх сина ОСОБА_6 та онука ОСОБА_2, які володіли і відкрито користувалися вказаним домоволодінням № 14, постійно проживали у ньому, а ОСОБА_2 і на даний час (тобто станом на дату допиту свідка) проживає та утримує його.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності (п. 9 постанови від 07.02.2014 року № 5).

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що усі співвласники, тобто особи, які в порядку спадкування набували права власності на половину вказаного домоволодіння, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6 і позивач включно, добросовісно, безперервно володіли та відкрито користувалися усім вказаним домоволодінням в цілому (житловим будинком з господарськими надвірними спорудами), без поділу його на будь-які частки в натурі, здійснюючи видатки на його утримання.

Одночасно суд враховує роз'яснення, що дані судом у пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме: ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року; отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року; при цьому, коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року; разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Норма частини другої статті 344 ЦК України передбачає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Отже, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів та показань допитаних під час розгляду справи свідків судом встановлено, що, з урахуванням приєднання до часу свого володіння усього часу, протягом якого спірним майном володіли особи, чиїм спадкоємцем (правонаступником) він є, - позивач відкрито і безперервно володіє нерухомим майном у вигляді домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1, протягом понад як десять років.

Показання свідків, які знають позивача як сусіда, підтверджують той факт, що останній не приховує факт знаходження спірного майна в його володінні, яке не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

При цьому, судом не встановлено, що позивач, як і його спадкодавці, при заволодінні спірним майном знав або міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, а тому, суд вважає, що володіння позивачем зазначеним майном є добросовісним.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що позивач добросовісно заволодів спірним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти, з урахуванням приєднання до часу свого володіння усього часу, протягом якого спірним майном володіли особи, чиїм спадкоємцем (правонаступником) він є, - протягом більше як десяти років.

Одночасно, зважаючи на роз'яснення дані судам у пункті 11 згаданої вище постанови від 07.02.2014 року № 5 та, враховуючи, що строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, суд зараховує лише строк з 01 січня 2001 року.

За таких обставин, позивач набув право власності на вказане спірне майно за набувальною давністю, а тому, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. ст. 1 - 11, 57 - 64, 208, 209, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку № 14 (чотирнадцять) з господарськими надвірними спорудами, загальною площею 27,2 кв. м., житловою площею 11,5 кв. м., розташованого у АДРЕСА_1, за набувальною давністю після ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий