АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9400/15 Справа № 200/7879/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Циганков В. О. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2015 року і додаткове рішення цього ж суду від 21 травня 2015 року та за апеляційною скаргою Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» на додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, усунення перешкод,-

в с т а н о в и л а:

16 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому посилалась на те, що 10 лютого 2015 року між нею (гарант) та ОСОБА_5 (продавець) й ОСОБА_6 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння № 50 та земельної ділянки по АДРЕСА_8. Однак у встановлений договором строк - до 15 березня 2015 року оформити нотаріально даний договір відповідачі відмовляються, а тому вона просила зобов'язати їх виконати умови договору купівлі-продажу від 10 лютого 2015 року шляхом його нотаріального посвідчення.(а.с.1-2)

27 квітня 2015 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов, в якому зазначив, що 10 лютого 2015 року між ОСОБА_4 (гарант), ОСОБА_5 (продавець) та ним (покупець) укладено договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_9; земельної ділянки площею 0,0212 га по АДРЕСА_10 та земельної ділянки по АДРЕСА_8. Посилаючись на те, що посвідчити нотаріально вказаний договір немає можливості, оскільки об'єкти нерухомості мають обтяження, що перешкоджає такому посвідченню та реєстрації права власності. Просив визнати за ним право власності на: земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_8; на домоволодіння № 10 «а», загальною площею 312,4 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м., яке складається з: літ. А-будннок, літ. Б-гараж, літ. В - навіс, літ. Г - літня кухня, № 1-2-огорожа, що розташоване по АДРЕСА_9 та усунути йому перешкоди у користуванні ним; зобов*язання осіб, що мешкають звільнити його шляхом виселення;

визнати за ним право власності: на земельну ділянку площею 0,0212 га., кадастровий номер якої НОМЕР_1, по АДРЕСА_11; на будівлю магазину - літ. К, З, И, И1, и2 -ґанок, загальною площею 173,9 кв.м. по АДРЕСА_12 та усунути перешкоди у реєстрації права власності, шляхом припинення обтяжень №№ 5096841, 51908338, 10792668, 11741566, 5454836, 5841390, 6250298, 4795328, 12450130, 12498742, 6251030, 5174260, 6964178;

усунути перешкоди у користуванні квартирами № 49, №70, № 168, № 169, що розташовані по АДРЕСА_1; квартирами № № 205, 207, у 2-му корпусі будинку АДРЕСА_13; квартирою АДРЕСА_14; квартирою АДРЕСА_15; домоволодінням АДРЕСА_16; домоволодінням АДРЕСА_17, шляхом зобов'язання осіб, що мешкають у зазначених приміщеннях звільнити їх шляхом виселення;

визнати за ним право власності на нежитлову будівлю літ.Б-2, загальною площею 282,2 кв.м., у тому числі: літ.Б1 -1 - прибудова, б-1 - тамбур, літ.б, літ. б І - ганки з дашком, літ. б ІІ- приямок та літ. К - гараж, загальною площею 31,5 кв.м. та нежитлове приміщення № 4 загальною площею 67,9 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_18 та усунути перешкоди у користуванні зазначеними нежитловими будівлями шляхом зобов*язання осіб, що знаходяться в них звільнити шляхом виселення. (с.27-29)

Ухвалою суду першої інстанції від 27 квітня 2015 року обидва позови були об'єдніні в одне провадження.(а.с.31)

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2015 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 було відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_6 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності: на земельну ділянку, площею кадастровий номер якої НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_8; - на домоволодіння № 10 «а», загальною площею 312,4 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м., та складається з: літ. А-будинок, літ. Б-гараж, літ. В - навіс, літ. Г - літня кухня, № 1-2-огорожа, що розташовані по АДРЕСА_9; - на земельну ділянку, площею 0,2065 га., кадастровий номер якої НОМЕР_3 по АДРЕСА_9; - на будівлю магазину - літ. К, З, И, И1, и2 -ґанок, загальною площею 173,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_12; - на домоволодіння № 14, загальною площею 663,2 кв.м., житловою плошею 207,0 кв.м. по АДРЕСА_17 та земельну ділянку площею 0,0896 га кадастровий номер НОМЕР_4.

Усунуто перешкоди у реєстрації праві власності за ОСОБА_6, шляхом припинення обтяжень №№ 5096841, 51908338, 10792668, 11741566, 5454836, 5841390, 6250298, 4795328, 12450130, 12498742, 6251030, 5174260, 6964178.(а.с.37-38)

Додатковим рішенням цього ж суду від 21 травня 2015 року усунуто ОСОБА_6 перешкоди у користуванні квартирами № №49, 70, 168, 169, що розташовані по АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання осіб, що мешкають в них звільнити шляхом виселення; припинено арешт: № 13382705, що накладено на квартиру АДРЕСА_1, на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 403/15065/12; арешт № 13394597, що накладено на квартиру АДРЕСА_1, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження Бабушкінським ВДВС ДМУЮ; припинено заборону: № 13239294, що накладено на квартиру АДРЕСА_1, приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М., на підставі договору про відступлення права вимоги від 25 вересня 2006 року; № 13239344, що накладено на квартиру АДРЕСА_2 приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М. на підставі договору про відступлення права вимоги від 25 вересня 2006 року; припинено арешт № 13382685, що накладено на квартиру АДРЕСА_2, на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 403/15065/12; № 13394625, що накладено на квартиру АДРЕСА_2, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження Бабушкінським ВДВС ДМУЮ.

Усунуто ОСОБА_6 перешкоди у користуванні квартирами № № 205, 207, що розташовані у 2-му корпусі будинку АДРЕСА_13; квартирою АДРЕСА_14; квартирою АДРЕСА_15; домоволодінням АДРЕСА_16, домоволодінням АДРЕСА_17, шляхом зобов'язання осіб, що мешкають у перелічених приміщеннях звільнити їх шляхом виселення.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлову будівлю літ.Б-2, загальною площею 282,2 кв.м., в тому числі літ.Б1 -1 - прибудова, б-1 - тамбур, літ.б, літ. б І - ганки з дашком, літ. б ІІ- приямок та літ. К - гараж, загальною площею 31,5 кв.м. та на нежитлове приміщення № 4 загальною площею 67,9 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_18 та усунуто перешкоди у користуванні зазначеними нежитловими будівлями шляхом зобов'язання осіб, що знаходяться в них звільнити шляхом виселення. (с.42-43)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила заочне рішення скасувати в частині визнання права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння АДРЕСА_17 загальною площею 663,2 кв.м., житловою площею 207 кв.м. та на земельну ділянку площею 0,0896 га кадастровий номер НОМЕР_4. Скасувати додаткове рішення від 21 травня 2015 року в частині усунення ОСОБА_6 перешкод у користуванні квартирами № № 49, 70,168, 169 за адресою АДРЕСА_1; квартирою АДРЕСА_15; домоволодінням АДРЕСА_16; домоволодінням АДРЕСА_17 та виселення осіб, які в них мешкають; припинення арештів на квартири № № 168, 169 по АДРЕСА_1 та їх заборону, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог та стягнення судових витрат. (а.с.51)

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати: заочне рішення в частині усунення перешкод у реєстрації права власності за ОСОБА_6 шляхом припинення обтяжень №№ 6250298, 6251030 та додаткове рішення суду від 21 травня 2015 року в частині усунення перешкод у користуванні квартирами №№ 205, 207, які розташовані у 2-му корпусі АДРЕСА_13, а також квартири АДРЕСА_14; квартири АДРЕСА_15 шляхом виселення осіб, які там мешкають, ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_6 і стягнення судових витрат. ( а.с.70 звор.) Компанія «Хагворт Менеджмент Лімітед» в апеляційній скарзі просила скасувати додаткове рішення суду від 21 травня 2015 року в частині, що стосується усунення перешкод у користуванні квартирами №№ 168,169 по АДРЕСА_1 та припинення арештів і заборон на них. ( а.с.86)

В апеляційній скарзі ПАТ «Фідобанк» просило скасувати заочне та додаткове рішення суду, відновити запис про обтяження: щодо іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_13, та стосовно заборони на її відчуження, з моменту вчинення первинного запису у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, а також стягнути судовий збір. ( а.с.162)

Як на підставу скасування заочного та додаткового рішень, апелянти посилались на неповне з*ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а також на те, що без залучення їх до участі у справі, суд вирішив питання про їх права та обов*язки.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки заочне рішення суду від 07 травня 2015 року та додаткове рішення від 21 травня 2015 року, яке є його невід'ємною частиною, оскаржуються лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6, його законність і обґрунтованість в іншій частині, колегією суддів не перевіряються.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалені судові рішення не відповідають вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2015 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) в простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею (не зазначено), кадастровий номер якої НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_8; будівлі магазину - літ. К, З, И, И1, и2- ганок, загальною площею 173,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_12 ; домоволодіння № 10 «а», загальною площею 312,4 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м. та складаєтья з літ. А- будинок, літ. Б- гараж, літ. В - навіс, літ. Г- літня кухня, № 1-2 - огорожа, що розташоване по АДРЕСА_9; земельної ділянки площею 0,0212 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1, по АДРЕСА_11; домоволодіння АДРЕСА_17 загальною площею 663,2 кв.м., житловою площею 207,0 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0896 га кадастровий номер НОМЕР_4.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору ОСОБА_5 зобов'язалась передати нерухоме майно у власність ОСОБА_6, а останній - прийняти його та сплатити за нерухоме майно обговорену грошову суму.

Пунктами 3.3. та 3.3.1. договору передбачено, що ОСОБА_4 (гарант) гарантує виконання сторонами всіх умов та зобов'язань за договором. Гарант зобов'язаний сприяти сторонам всіма способами виконанню умов договору, що передбачено чинним законодавством України.

Сторони дійшли згоди, що у термін до 15.03.2015 р. вони оформлять договір купівлі-продажу нотаріально (п.4.4 договору). (а.с.18-19)

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як на підставу задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції посилався у своєму рішенні на положення ч.2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом із цим, місцевий суд не врахував роз'яснення, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та відповідно до яких вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України, пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином правові підстави для визнання права власності за ОСОБА_6 на нерухоме майно, зазначене у договорі купівлі-продажу, відсутні, оскільки сторонами правочину не були дотримані вимоги закону, що регулюють встановлені правовідносини.

Крім того, при розгляді справи, суд не перевірив і не з'ясував кому належить спірне нерухоме майно, зокрема, чи мала ОСОБА_5 право на його продаж, не з'ясував наявності у ОСОБА_6 права на його набуття.

Так, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 09 вересня 2015 року, будинок АДРЕСА_17, на земельній ділянці площею 0,896 кв.м., з 03 лютого 2012 року належав на праві власності апелянту ОСОБА_2, на підставі договору дарування від 24 грудня 2011 року, як на день укладання договору купівлі-продажу від 10 лютого 2015 року, так і на день ухвалення рішення у справі. Продавець ОСОБА_5 власником зазначеного нерухомого майна не значилась.(а.с.52-53)

Ухвалюючи рішення, суд не з'ясував, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Визнаючи за позивачем право власності на земельку ділянку, площею 0,2065 га., кадастровий номер якої НОМЕР_3 по АДРЕСА_9 та право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_18, суд не звернув уваги на те, що зазначене нерухоме майно не було предметом договору купівлі-продажу від 10 лютого 2015 року, не обґрунтував підстав задоволення таких вимог.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Усунувши ОСОБА_6 перешкоди у користуванні квартирами № 49, №70, № 168, № 169, що розташовані по АДРЕСА_1; квартирами №№ 205, 207 у 2-му корпусі будинку АДРЕСА_13 ; квартирою АДРЕСА_14; квартирою АДРЕСА_15; домоволодінням АДРЕСА_16, домоволодінням АДРЕСА_17, шляхом виселення осіб, що мешкають у зазначених приміщеннях, суд не з'ясував кому вони належать та всупереч вимогам ст. ст.35, 36 ЦПК не вирішив питання щодо залучення до участі у справі їх власників.

Апеляційним судом встановлено, що згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 21 та 24 вересня 2015 року, власником квартири № 205 у 2-му корпусі будинку АДРЕСА_13 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 19 лютого 2008 року), квартири АДРЕСА_19 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 10 травня 2006 року); квартири АДРЕСА_14 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 06 травня 2009 року); квартири АДРЕСА_15 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 06 січня 2012 року) на день ухвалення рішення був ОСОБА_3 (а.с.71-75)

Відповідно до договору № 014/2636/2/08026/1 від 18 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є апелянт ПАТ «Фідобанк», квартира АДРЕСА_13 є предметом іпотеки (обтяження № 6251030; 6250298). (а.с.164, 176, 178)

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 03 та 09 вересня 2015 року, квартири № 49, №70, № 168, № 169, що розташовані по АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_16 перебували у власності ОСОБА_2, а за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року, залишено без змін, було визнано право власності за Компанією «Хагворт Менеджмент Лімітед» на квартири № № 168,169 по АДРЕСА_1 і дане нерухоме майно витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 (а.с. 54-61, 91-107)

Розглядаючи спір по суті, колегія суддів вважає, що вимоги про усунення перешкод у користуванні вищезазначеним нерухомим майном, шляхом виселення осіб, що там мешкають, являються безпідставними, задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_6, не є власником цього спірного майна.

Стосовно позовних вимог про припинення обтяжень №№ 5096841, 51908338, 10792668, 11741566, 5454836, 5841390, 6250298, 4795328, 12450130, 12498742, 6251030, 5174260, 6964178, а також арештів та заборони, накладених на квартири №№ 168, 169 по АДРЕСА_1, то і в цій частині суд ухвалив незаконне рішення, оскільки правові підстави для задоволення таких вимог відсутні.

Враховуючи наведене судова колегія приходить до висновку, що заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 21 травня 2015 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6, підлягають скасуванню, на підставі п.п.1,2,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПАТ «Фідобанк» в апеляційних скаргах стосовно стягнення з ОСОБА_6 судових витрат, пов*язаних з поданням апеляційних скарг, не підлягають задоволенню, оскільки вимоги ст.88 ЦПК України на цих осіб не поширюються, так як вони не є сторонами у даній справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 21 травня 2015 року - скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 - відмовити в повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: