Справа №591/6907/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/2098/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Надано дозвіл ОСОБА_4 на виїзд за кордон неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, на відпочинок та оздоровлення до Російської Федерації (м. Москва) під час шкільних канікул з 26 жовтня 2015 року по 08 листопада 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 487 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції проігнорував його заперечення як відповідача про те, що він хвилюється за психічно-емоційний розвиток дочки, з огляду на той факт, що Російська Федерація визнана країною - агресором по відношенню до України, а російське телебачення і мас-медіа поширюють на своїй території неправдиву (спотворену) інформацію про Україну та її населення. Потрапляння дочки в таке вороже середовище завдасть їй значної психологічної травми.

Зазначає, що вимога позивача про надання дозволу на виїзд дитини до Російської Федерації лише для того, щоб позивач мала змогу там лише відсвяткувати свій день народження, не відповідає заявленим позивачкою цілям. Позивач не зазначає, чим саме буде займатись їх неповнолітня дочка.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

18 вересня 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 08 квітня 2005 року по 03 вересня 2009 року вона перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, навчанням та здоров'ям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з чим вона звернулась до суду за стягненням аліментів. ОСОБА_3 не працює, аліменти сплачує не своєчасно.

Вона матеріально утримує дитину, належним чином піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, неодноразово їздила з дочкою на море за кордон в Туреччину, Іспанію, ОАЕ для її відпочинку та оздоровлення.

За період з 2011 року по 2013 рік відповідач сім разів надавав згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак на даний час відмовляється це зробити через погіршення стосунків з ним в зв'язку з стягненням з нього аліментів.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 повідомив, що у нього з'явилася інша сім'я, а тому він не бажає спілкуватися з дочкою, попросив більше його не турбувати, в тому числі і для отримання його згоди на виїзд дочки за кордон, та передав посвідчену нотаріально заяву від 06 листопада 2013 року про надання згоди на позбавлення його батьківських прав щодо дочки.

В 2014 році під час літніх та осінніх канікул вона хотіла повезти дочку на море до однієї з європейських країн для відпочинку і оздоровлення, однак відповідач не надав дозвіл на виїзд. Вона змушена була звернутися до нього з позовом, однак розгляд справи затягнувся, минули канікули і дочка залишилась в 2014 році без відпочинку.

Востаннє вони разом з дочкою їздили до Туреччини, і дозвіл на виїзд був наданий рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2015 року. Вона добросовісно скористалась дозволом, своєчасно після відпочинку повернулась з дочкою в Україну.

В 2015 році близькі друзі запросили її до Російської Федерації разом з дочкою погостювати та відсвяткувати її день народження, який (28 жовтня) припадає на шкільні канікули дочки. Заплановано влаштувати дочці та дітям друзів свято, організувати екскурсії, відвідування цирку, зоопарку, дельфінарію, льодового катка.

14 вересня 2015 року відповідачу кур'єрською поштою був направлений лист з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки за межі України до Російської Федерації (м. Москва) з метою відпочинку. ОСОБА_3 отримав лист 16 вересня 2015 року, але згоди на виїзд дитини не надав.

На її неодноразові усні звернення щодо надання дозволу на виїзд дитини до Російської Федерації відповідач відмовив, обґрунтовуючи відмову її зверненням до суду з позовом про стягнення аліментів, обмеживши право дочки на свободу пересування, таким чином помстившись за стягнення з нього аліментів.

Зазначала, що її прагнення повезти дочку до м. Москва, забезпечити їй моральний та духовний розвиток, зокрема, шляхом перебування в іншій країні, спілкування з друзями, вивчення іншої культури, мови, організації активного дозвілля, відповідає правам та інтересам дитини, засадам українського та міжнародного законодавства , і не буде порушувати права відповідача як батька, який взагалі не цікавиться життям дочки.

Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_4 до Російської Федерації (м. Москва) без дозволу та супроводу батька дитини ОСОБА_3 під час шкільних канікул в період з 26 жовтня до 08 листопада 2015 року.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що для виїзду неповнолітньої ОСОБА_5 за кордон необхідна згода її батька, який згоду не надає, такими діями відповідача порушуються законні права неповнолітньої дитини, яка мешкає разом з матір'ю та має можливість разом з нею виїжджати для оздоровлення, розвитку, відпочинку та спілкування з родичами.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 8 квітня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6-7, 12, 16).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 вересня 2009 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.16).

Згідно проїзного документу для виїзду за кордон неповнолітньої ОСОБА_5, строк його дії закінчується 15 травня 2016 року (а.с.14-15).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2015 року було надано дозвіл ОСОБА_4 на виїзд за кордон неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 на відпочинок та оздоровлення до Туреччини під час літніх канікул з 01 липня 2015 року по 31 липня 2015 року (а.с.17).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 06 листопада 2013 року, підпис на якій посвідчений нотаріально, він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покладає обов'язки щодо забезпечення та виховання дочки на її матір ОСОБА_4 (а.с.18).

Згідно довідки від 16 жовтня 2015 року, виданої Сумським виробничим підприємством «Нафтохіммонтаж», де позивач працює директором з економіки, її дохід за період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року складає 53 823,88 грн., що свідчить про наявність у неї можливості забезпечити дитині належні умови для оздоровлення та відпочинку (а.с. 51).

Згідно довідки про склад сім'ї від 07 жовтня 2015 року, позивачка і дочка проживають вдвох по АДРЕСА_1 (а.с. 9, 10).

Відповідач проживає в АДРЕСА_2 (а.с.20).

Позивачка зверталась до відповідача з листом від 12 вересня 2015 року, який він отримав 16 вересня 2015 року, про надання дозволу на вивіз дитини до Російської Федерації (м. Москва) в період шкільних канікул з 25 жовтня по 8 листопада 2015 року (а.с.19-25).

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцятирічного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «По порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення паспорта для виїзду за кордон громадянам України, які не досягли 16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї (ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України).

Ч. 2 ст. 150 СК України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У преамбулі Конвенції про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Враховуючи вірно встановлені судом обставини справи та вищенаведені норми матеріального вітчизняного та міжнародного права, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача, зокрема, щодо можливих негативних наслідків поїздки для дочки, є надуманими та не підтверджені, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, належними доказами в справі і ґрунтуються на припущеннях.

Зокрема, відповідач не спростував доводи позивача про те, що в Росії в Москві живуть близькі родичі, зокрема, її рідний дядько.

Посилання відповідача на те, що мати дитини в позовній заяві не окреслила, крім мети відсвяткувати свій день народження, інші наміри щодо відпочинку дитини, спростовуються змістом позовної заяви.

Відповідачем не спростована та обставина, що період виїзду, згоду на який просила надати мати дитини, співпав з шкільними канікулами дочки, в позові було зазначено, який відпочинок мала намір організувати дитині мати, а тому поведінка батька щодо ненадання згоди на таке дозвілля дитини суперечить її інтересам.

Відповідач не запропонував своїх альтернативних варіантів відпочинку дочки на осінніх канікулах в іншому місці за його рахунок, що спростовує його доводи про те, що він хвилюється за дитину, і підтверджує їх надуманість і безпідставність.

Відповідач не спростував докази в справі про те, що інтереси дитини мають для матері дитини пріоритетне значення, з врахуванням того, що відповідними довідками навчального закладу, спортивного клубу гімнастичних видів спорту «Олімпійський» підтверджується, що він не бере участі у вихованні дитини, в той час, як мати дитини вживає заходів до її розвитку, заняття дочкою художньою гімнастикою, витрати на це несе лише вона, організовує, забезпечує і оплачує відвідування тренувань і участь у виступах дочкою, яка має 2-й дорослий розряд по художній гімнастиці забезпечує спортивним одягом, оплачує переїзди, придбання необхідного спортивного інвентара, одягу (а.с.52, 55-56).

Про необґрунтованість та надуманість доводів апеляційної скарги відповідача на оскаржуване рішення суду свідчить і та обставина, що перед ухваленням цього рішення суду мати дитини протягом 2014-2015 року двічі зверталась з аналогічними позовами до суду, який ухвалював рішення про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, одне з яких позивач не змогла реалізувати в зв'язку з тим, що був пропущений строк, протягом якого вона планувала оздоровити дитину.

Така поведінка відповідача судом вірно оцінена як така, що шкодить правам та інтересам дитини, оскільки унеможливлює забезпечення матір'ю дитини належне оздоровлення, організацію дозвілля та відпочинку дочки, її духовного розвитку відповідно до її віку та своїх можливостей.

Заперечуючи проти позову, відповідач завважив, що позивач може сама поїхати до Москви святкувати свій день народження, а дочку залишити з ним, не зазначивши, чим дочка буде займатись з ним в період шкільних канікул, залишившись з ним , за умови, що він не надав доказів про свої доходи, про те, що він працює і в змозі забезпечити дочці утримання, оздоровлення та відпочинок в період шкільних канікул (а.с.40).

Зважаючи на те, що на день розгляду справи апеляційним судом закінчився строк, наданий судом першої інстанції для виїзду позивачки і її дочки за кордон без дозволу батька, і настання цієї обставини було для відповідача безсумнівним при оскарженні рішення суду, незалежно від результатів розгляду його апеляційної скарги, вказану обставину колегія суддів розцінює як таку, що свідчить про відсутність у батька дійсних намірів по захисту прав дитини, з огляду на недоведеність доводів апеляційної скарги, зокрема, про те, що він хвилюється за психічно-емоційний розвиток дочки, яка може потрапити, на його думку, в вороже середовище.

Таким чином, підстави для задоволення скарги та зміни чи скасування оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -