Справа №484/2694/14-ц 09.11.2015 09.11.2015 09.11.2015
Провадження №22-ц/784/2706/15
Головуючий першої інстанції: Закревський.І.
Категорія - 27 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 листопада 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Гавор В.Б.

з участю

представника

відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», або Банк) на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.08.2015 р., у справі за

позовом

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

04.07.2014 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 08.10.2007 р. з підприємцем ОСОБА_6 було укладено договір кредиту, за умовами якого він отримав 413000 грн., зобов'язавшись повернути отримані кошти 07.10.2013 р.

За умовами цього договору він повинен був щомісячними платежами погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, процентів за його користування у розмірі 12, 5 % річних, комісії та інших, передбачених договором винагород.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 29. 04. 2014 р., складає 543.555 грн. 49 коп.

Посилаючись на те, що позичальник допустив порушення кредитної угоди, позивач просив про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким відповідно до договору іпотеки від 08.10.2007 р., укладеного з ОСОБА_5 є належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.08.2015 р. постановлено про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення, і задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованність висновків суду щодо припинення іпотеки та пропуску строку для звернення стягнення.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку суд першої інстанції виходив з того, що кредитором пропущено шестимісячний строк для звернення з позовом про звернення стягнення.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов'язань, які виникають з договорів, тягне за собою правові наслідки передбачені ст. 611 ЦК, або такий різновид цивільно-правових санкцій, які передбачені, зокрема ст. 33 Закону України «Про іпотеку» ( далі - Закон № 898-IV від 05.06. 2003 р.)

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» пепердбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 11 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст.. 11 Закону України «Про заставу», ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Відповідно до ст. 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст. ст. 553-559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання не солідарно, а винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим, передбачені ч.4 ст. 559 ЦК, правові наслідки пропущення кредитором шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя не розповсюджуються на правовідносини кредитора і іпотекодавця, а його пропуск не тягне припинення іпотеки.

Оскільки суд був іншої думки при ухваленні рішення та помилково застосував положення зазначеної норми до іпотечних правовідносин, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення вимог Банку та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів виходить з таких обставин та вимог закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пункти 1.1, 3.1.4, 5.2 іпотечного договору також надають Банку право вимагати звернення стягнення на заставлене нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, в разі порушення боржником умов кредитного договору в частині своєчасної сплати частки кредиту та процентів за його користування, або іпотечного договору в частині обов'язку щодо страхування предмету іпотеки

При цьому, право на звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває, якщо порушення основного зобов'язання позичальником завдає збитків іпотекодержателю та змінює обсяг його прав, оскільки в іншому випадку суд, на підставі приписів ч. 3 ст. 39 Закону № 898-IV, вправі відмовити у задоволенні позову.

При задоволенні позову про звернення стягнення суд має зазначити в рішенні зокрема, загальний розмір вимог кредитора та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки (ч. 1 ст. 39 Закону №898-IV).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що зобов'язання позичальником не виконано належним чином.

Так, стягнута за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.07.2009 р. сума накопиченого кредитного боргу кредитору не повернута, а виконавчий лист повернуто без виконання ( а.с.70-72).

В подальшому Банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом та пеню внаслідок чого загальний розмір накопиченої заборгованості значно збільшився та складає - 543.555 грн. 49 коп.

Такий розмір боргу у порівнянні з вартістю заставного майна завдає значних збитків кредитору, що є підставою для задоволення вимог про звернення стягнення шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження»

Встановити початкову ціну для подальшої реалізації предмета іпотеки на підставі оцінки, визначеної державним виконавцем в порядку, передбаченому ст. 58 Закону України « «Про виконавче провадження».

При цьому, колегія суддів виходить з того, що такий спосіб оцінки буде відповідати рівню дійсних цін на ринку нерухомості на даний час та забезпечить захист законних прав позичальника на отримання справедливої ціни і необхідності збереження балансу інтересів сторін.

Що стосується посилань на необхідність застосування трирічного строку позовної давності до вимог про звернення стягнення, відлік якого, на думку представника відповідачки слід вести від дня ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, такої заяви відповідачкою не було зроблено у суді першої інстанції.

По-друге, оскільки грошове зобов'язання забезпеченням якого є іпотека нерухомості, не виконане належним чином, то іпотека не припиняється і строк позовної давності свій перебіг не починає.

Не можуть бути враховані і заперечення, які стосуються посилань на рішення суду 02.07.2009 р. про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення, оскільки із змісту цього рішення вбачається, що воно ухвалено за інших підстав та не є підставою закриття провадження у справі.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача на судовий збір у розмірі 7673 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.08.2015 р.- скасувати та постановити нове рішення.

Визначити складові кредитної заборгованості, що утворилася станом на 29. 04. 2014 р.,

А саме: 240.262 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту;

181.749 грн. 69 коп. - заборгованість за відсотками з користування кредитом;

121.543 грн. 18 коп. - пеня

Разом заборгованість складає 543.555 грн. 49 коп. (п'ятьсот сорок три тисячі п'ятьсот п'ятьдесят п'ять грн. 49 коп.)

Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, заставною вартістю 97736 грн. 00 коп. шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження

Встановити початкову ціну для подальшої реалізації предмета іпотеки на підставі оцінки, визначеної державним виконавцем в порядку, передбаченому ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 7673 грн. 40 коп. у відшкодування судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова