Справа № 1320/401/12 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/108/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: прокурора Лящука Т.І., представника

Державної казначейської служби України- Ожибка П.І.,

представника ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами прокуратури Сколівського району Львівської області та Державної казначейської служби України на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України та прокуратури Сколівського району Львівської області про відшкодування витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України в користь ОСОБА_3 12 000 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги у кримінальній справі.

Дане рішення оскаржили прокуратура Сколівського району Львівської області та Державна казначейська служба України.

Прокурор Сколівського району в своїй апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також, зазначає, що розрахунок витрат позивача на правову допомогу не може застосовуватися у даному випадку, оскільки адвокат ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 правову допомогу у кримінальній справі, а не в адміністративній чи цивільній. Крім цього, судом належним чином не перевірено наявність підтверджуючих документів та участь адвоката у слідчих та процесуальних діях на підтвердження кількості годин, які були затрачені ним на надання юридичної допомоги ОСОБА_3 Апелянт просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. В своїй апеляційній скарзі зазначає, що в оскаржуваному судовому рішенні стягнення судових витрат проводиться не з відповідачів, а з Державного бюджету України, який не є юридичною особою, а відтак і стороною у цивільному процесі, що у свою чергу є грубим процесуальним порушенням. Також, оскаржуваним рішенням враховується до стягнення і сума 400 грн. за поїздки невстановленої в процесі розгляду справи особи до суду касаційної інстанції у 2012 році, хоча така сума є документально не підтвердженою. При цьому, суд посилається на угоду між позивачем та адвокатом, якою визначено гонорар в розмірі 12 000 грн. і чітко передбачено те, що всі інші супровідні витрати в тому числі і на поїздку до касаційної інстанції відшкодовуються окремо. Судом повністю не враховано висновки суду касаційної інстанції про те, що оплата повинна проводитися виключно в розмірі 2,5 відсотка мінімальної заробітної плати за годину роботи адвоката. Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянтів на підтримання апеляційних скарг, заперечення представника позивача - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Судом та матеріалами справи встановлено, що вироком Сколівського районного суду Львівської області від 22.03.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.07.2011 року у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_3 визнано невинуватим та виправдано у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину, а обраний стосовно нього запобіжний засіб скасовано.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", громадянинові підлягають поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаних злочинів, захисником позивача був адвокат ОСОБА_4, котрий надавав ОСОБА_3 юридичну допомогу надосудовому слідстві, а також впродовж судового розгляду вказаної кримінальної справи, в тому числі в судах апеляційної та касаційної інстанції на підставі угод від 30.07.2009 року та 13.02.2012 року, що підтверджується оригіналами даних угод, згідно яких розмір гонорару становить 12 000 грн., про що свідчать квитанції до прибуткового касового ордеру.

Окрім вказаних угод, адвокатом подано акт виконання робіт від 10.03.2014 року та пояснення до акту виконаних робіт, наведений детальний розрахунок суми, витраченої ОСОБА_3 на правову допомогу, виходячи із реальної погодинної участі його захисника ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.

Таким чином, витрати позивача на правову допомогу є детально розрахованими та документально підтвердженими.

Доводи апеляційних скарг в частині стягнення на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 11 600 грн. висновків суду першої інстанції не спростовують, апелянти не спростували розрахунки, наведені в акті виконаних робіт та поясненнях до вказаного акту.

Посилання представника відповідача Державної казначейської служби України про те, що оплата праці адвоката повинна обчислюватися відповідно до п.3 Порядку оплати праці адвокатів з надання громадянам правової допомоги в кримінальних провадженнях за рахунок держави, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 1999 року, в розмірі 2,5 відсотка мінімальної заробітної плати, визначеної законом на час надання послуг адвокатом, безпідставні, оскільки вказані норми регулюють порядок оплати праці адвокатів за надання правової допомоги в кримінальних провадженнях, які здійснювали захист за призначенням слідчого, прокурора, слідчого судді (суду).

Зазначений Порядок втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №305 від 18 квітня 2012 року "Питання оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2014 року в порядку ст.309 ЦПК України змінити в частині стягнення 400 грн. в рахунок оплати витрат адвоката на поїздку до суду касаційної інстанції у 2012 році, оскільки позивач не надав суду доказів таких витрат, а саме квитків на проїзд, наказу про відрядження, та зменшити суму стягнутих витрат до 11600 грн.

Керуючись ст. ст. 303,304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314 ч.2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги прокуратури Сколівського району Львівської області та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2014 року змінити в частині стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги у кримінальній справі та стягнути такі з Державного бюджету України в користь ОСОБА_3 в сумі 11 600 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.