Справа № 369/4376/14-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4905/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 43 05.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Журби С.О.,

при секретарі Роговській Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, Києво-Святошинського РВ УДМС України у Київській області, третя особа служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, виселення, зобов'язання зняти з реєстрації та вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2015 року,

встановила:

Рішенням Києво-Святошинський районний суд Київської області від 29 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який виступає в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка виступає в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, Києво-Святошинського РВ УДМС України у Київській області, третя особа: служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод в здійсненні права користування майном, виселення, зобов'язання зняти з реєстрації та вселення - задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає рішення суду необґрунтованим, таким що не відповідає фактичним обставинам справи, внаслідок чого є незаконним.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що 10.04.2012 року між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до п.п. 2.1 та 4.1 якого було визначено, що у позику надається сума 2 511 000 грн., що на момент укладання договору становить 310 000 доларів США, і вказану суму позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю в строк до 10.04.2013 року частинами відповідно до визначеного в договорі графіку. Зазначений договір позики був посвідчений 10.04.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. за реєстровим № 918.

06.07.2012 року позивач та відповідач ОСОБА_3 підписали додатковий договір № 1 до вже згаданого договору позики, згідно з яким внесли зміни до п.п. 2.1 та 4.1 договору позики, внаслідок чого було погоджено, що у позику надається сума 2 988 000 грн., що на момент укладання договору становить 369 000 доларів США, і вказану суму позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю в строк до 10.04.2013 року частинами відповідно до визначеного в договорі графіку.

На виконання п. 5.1.1 зазначеного договору позики для забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з договору позики, 10.04.2012 року між ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. за реєстровим № 920.

Згідно з п. 1.3 договору іпотеки в забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором позики іпотекодавець (тобто відповідач ОСОБА_3.) надав в іпотеку належні йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2397 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та домоволодіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Зважаючи на п. 1.14 договору іпотеки, іпотекодавець не має права без попередньої письмової згоди іпотекодержателя вчиняти чи опосередковано сприяти вчиненню певних дій, в тому числі, і передавати предмет іпотеки в користування.

Зідно п. 2.1.2 договору іпотеки іпотекодавець підтвердив, що предмет іпотеки не переданий третім особам у користування.

Відповідно до п. 2.1.5 договору іпотеки відповідач ОСОБА_3 засвідчив, що в домоволодінні, що є предметом іпотеки, малолітні/неповнолітні діти на момент укладення цього договору не зареєстровані, що підтверджується довідкою Форми № 3, виданою 07.04.2012 року за № 531 виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У п. 3.4.13 договору іпотеки позивач та відповідач погодили, що у випадку невиконання останнім умов за цим договором та/або за договором позики, вчинення виконавчого напису, іпотекодавець зобов'язується звільнити житловий будинок та земельну ділянку, що є предметом цього договору протягом 1 (одного) місяця з моменту виникнення права у іпотекодержателя на звернення стягнення.

Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено, що позивач, як іпотекодержатель, набуває права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладанні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов'язань за договором позики та цим договором, а також у інших випадках, передбачених договором позики, цим договором та чинним законодавством України.

Згідно з п. 6.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

06.07.2012 року позивач та відповідач ОСОБА_3 у зв'язку з укладанням додаткового договору № 1 до договору позики також уклали додатковий договір № 1 до договору іпотеки, відповідно до якого внесли зміни до договору іпотеки щодо розміру позики.

В подальшому у зв'язку із заборгованістю відповідача ОСОБА_3 перед позивачем за договором позики 09.04.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. за реєстровим № 657 було вчинено виконавчий напис, згідно з яким було запропоновано звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_3, яке згідно з договором іпотеки було передано в іпотеку, а саме: на земельну ділянку площею 0,2397 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та домоволодіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Про вчинення даного виконавчого напису нотаріусом відповідача ОСОБА_3 було належним чином повідомлено.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 369/12854/13-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської РДА Київської області про виселення, 19.11.13 р. на ім'я ОСОБА_3 позивачем були направлені листи з вимогою звільнити, разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приміщення за адресою: АДРЕСА_1, у термін 1 місяць з моменту отримання листа знятися з реєстрації та звільнити приміщення. Даний лист з вимогою було отримано ОСОБА_3 22.11.2013 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з відповіді Начальника ЦПЗ № 11 від 24.03.2014 р. на запит суду, яка міститься в тій же цивільній справі № 369/12854/13-ц, вбачається що цінний лист з повідомленням № 3 від 19.11.2013 р. з ВПЗ Київ - 170 надійшов у ВПЗ Шпитьки 22.11.2013 р. та вручено ОСОБА_3 особисто 22.11.2013 року у відділенні поштового зв'язку Шпитьки.

У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за договором позики позивач на підставі договору іпотеки, посвідченого 10.04.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. за реєстровим № 920, 10.04.2014 року зареєструвала на своє ім'я право власності на предмети іпотеки, а саме: на земельну ділянку площею 0,2397 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та домоволодіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №№ 20324491 та 20329179 від 10.04.2014 року.

Згідно довідки форми 3 від 07.05.2014 р. № 731 Шпитьківської сільської ради, вбачається, що після укладання договору іпотеки відповідач ОСОБА_10, без дозволу позивача провів державну реєстрацію свого місця проживання та місця проживання своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також своєї дружини ОСОБА_6 за адресою розміщення житлового будинку, переданого позивачу в іпотеку: АДРЕСА_1.

Згідно Акту від 05.05.2014 року, складеним за результатами огляду будинку за участю депутата, землевпорядника та працівника виконкому Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вбачається що під час огляду житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, двері ніхто не відчинив.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

За правилами ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно зі змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в користування.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, в тому числі, і на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

В силу п. 1.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077, зареєстрованого в Мін'юсті України 08.12.2012 року за № 2109/22421, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення у день подання особою документів.

У п. 1.6 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077, зареєстрованого в Мін'юсті України 08.12.2012 року за № 2109/22421, зазначено, що реєстраційний облік ведеться у межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці відповідного адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України.

Згідно з п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077, зареєстрованого в Мін'юсті України 08.12.2012 року за № 2109/22421, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України поруч з іншими документами також і документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, у разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

Відповідно до пп. 20 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 405/2011, ДМС України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку права позивача як власника будинку порушуються відповідачами по справі, оскільки останні без належних на те підстав проживають в будинку за адресою АДРЕСА_1, тим самим обмежуючи право власності позивача, в повній мірі, оскільки вони відповідають обставинам справи та рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга апелянтів підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Мельник Я.С.

Журба С.О.