№ 2-641-15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25. 02. 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді Бобровника О. В.
при секретарі: Мурга Н. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення.
Позивачі при зверненні до суду мотивували свої вимоги тим, що ОСОБА_4, 28.06.2011 року приблизно о 23 год., керуючи технічно справним автомобілем «БМВ 525» д.р.н. НОМЕР_2, рухався по проїзній частині вулиці Петропавлівський зі сторони вулиці Фрунзе в напрямку вулиці Бакинський в місті Києві, проїжджаючи неподалік будинку №58 по вулиці Петропавлівський, перед початком виконання маневру обгону не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не переконався в тому, що після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу. У послідуючому, виконуючи маневр обгону, не дав дорогу транспортному засобу, що рухається в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, в результаті чого допустив порушення Правил дорожнього руху України.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав, згідно висновку експерта №1951/Е від 04.12.2012 року, тілесні ушкодження у вигляді: «закрита травма правої нижньої кінцівки у вигляді розриву заднього рогу медіального меніску, забою кісткового мозку медіального вад виростку стегнової кістки, синовиїту, забійних ран в ділянці наколінника та правого колінного суглобу. За ступенем тяжкості вищевказана закрита травма правої нижньої кінцівки відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров'я)».
А також пасажир автомобіля «Хундай Гедз» д.р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_2 отримала, згідно з висновком судово-медичної експертизи №357/1 від 19.11.2012 року, тілесні ушкодження у вигляді: «закрита травма лівої кисті - перелом основної фаланги 1 пальця зі зміщенням уламків, яка виноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров'я)».
Постановою слідчого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залучено у зазначеному кримінальному провадженню, як потерпілих від вчиненого ОСОБА_4 злочину.
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 19 березня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 75 КК України.

Крім спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, кожному з позивачів, також, був пошкоджений автомобіль, внаслідок чого ОСОБА_3 було спричинено матеріальну шкоду.

Згідно звіту №2894 від 17.09.2013 року «Про незалежну оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, розмір матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Хундай Гедз» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 74 180, 60 грн.

За проведення цієї оцінки ОСОБА_1 було сплачено 800 грн.

ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження у суді запевнив позивачів про добровільне відшкодування всіх завданих матеріальних та моральних збитків, у зв'язку з чим, позивачі не заперечували проти його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, будучи впевненими, що він дійсно розкаявся, та не подавали цивільний позов у рамках кримінального провадження.

Позивачі зазначають, що на даний час, на протязі майже трьох років від вчинення злочину, відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдану позивачам у результаті ДТП матеріальну та моральну шкоду та відверто ігнорує їх прохання відшкодувати її.

Сума матеріальних збитків від вчиненого злочину, завданих ОСОБА_3 становить 74 180, 60 грн. (сума матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля), сума матеріальних збитків від вчиненого злочину, завданих ОСОБА_1 становить 800 грн. (вартість сплаченого авто-товарознавчого дослідження пошкоджень автомобіля).

Також позивачі зазначають, що в результаті дій ОСОБА_4 позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода, яку ОСОБА_1 оцінює в 15 000 грн., а ОСОБА_2 в 10 000 грн.

В зв'язку із зазначеним позивачі вважаючи свої права порушеними просили суд:

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 74 180,60 грн. в рахунок відшкодування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 800 грн. в рахунок відшкодування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10000 грн. в рахунок відшкодування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 15000 грн. в рахунок відшкодування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10000 грн. в рахунок відшкодування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились надавши до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність в яких також зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд про задоволення позову та не заперечують проти ухвалення по справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 28.06.2011 року приблизно о 23 год. ОСОБА_4, керуючи технічно справним автомобілем «БМВ 525» д.р.н. НОМЕР_2, рухався по проїзній частині вулиці Петропавлівський зі сторони вулиці Фрунзе в напрямку вулиці Бакинський в місті Києві, проїжджаючи неподалік будинку №58 по вулиці Петропавлівський, перед початком виконання маневру обгону не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не переконався в тому, що після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу. У послідуючому, виконуючи маневр обгону, не дав дорогу транспортному засобу, що рухається в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, в результаті чого допустив порушення Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. 1.3, 1.5, 10.1, 10.3, 14.2(г).

Встановлено, що порушення вищевказаних вимог ПДР ОСОБА_4 виразились у тому, що він, керуючи технічно-справним автомобілем «БМВ 525» д.р.н. НОМЕР_2 та рухаючись по проїзній частині вулиці Петропавлівський зі сторони вулиці Фрунзе в напрямку вулиці Бакинський в місті Києві, під час виконання маневру обгону, який виконував всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення із автомобілем «Хундай Гедз» д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався в попутному йому напрямку руху, тобто по вулиці Петропавлівський зі сторони вулиці Фрунзе в напрямку вулиці Бакинський в місті Києві.

Вбачається, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав, згідно висновку експерта №1951/Е від 04.12.2012 року, тілесні ушкодження у вигляді: «закрита травма правої нижньої кінцівки у вигляді розриву заднього рогу медіального меніску, забою кісткового мозку медіального вад виростку стегнової кістки, синовиїту, забійних ран в ділянці наколінника та правого колінного суглобу. За ступенем тяжкості вищезазначена закрита травма правої нижньої кінцівки відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров'я)».

Окрім того вбачається, що пасажир автомобіля «Хундай Гедз» д.р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_2 отримала, згідно з висновком судово-медичної експертизи №357/1 від 19.11.2012 року, тілесні ушкодження у вигляді: «закрита травма лівої кисті - перелом основної фаланги 1 пальця зі зміщенням уламків, яка виноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров'я)».

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п.10.1; 10.3; 14.2.(г) ПДР України, знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Судом встановлено, що за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000381, у рамках якого, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Постановою слідчого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залучено у зазначеному кримінальному провадженню, як потерпілих від вчиненого ОСОБА_4 злочину.

Вбачається, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 19 березня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 75 КК України.

Також вбачається, що крім спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, кожному з позивачів, також, був пошкоджений автомобіль, внаслідок чого ОСОБА_3 було спричинено матеріальну шкоду.

Згідно звіту №2894 від 17.09.2013 року «Про незалежну оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, розмір матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Хундай Гедз» д.р.н. НОМЕР_3 в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 74 180, 60 грн. (а.с. 65-90).

Вбачається, що за проведення вищезазначеної оцінки ОСОБА_1 було сплачено 800 грн. (а.с. 64).

Позивачі при зверненні до суду зазначали, що ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження у суді запевнив позивачів про добровільне відшкодування всіх завданих матеріальних та моральних збитків, у зв'язку з чим, позивачі не заперечували проти його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, будучи впевненими, що він дійсно розкаявся, та не подавали цивільний позов у рамках кримінального провадження, однак на протязі майже трьох років від вчинення злочину, відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдану позивачам у результаті ДТП матеріальну та моральну шкоду та відверто ігнорує їх прохання відшкодувати її, в зв'язку з чим позивачі просили суд про задоволення позову, на що слід зазначити наступне.

За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вироки або постанови у кримінальній справі, що набрали законної сили є обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок чи постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода,завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вбачається, що сума матеріальних збитків від вчиненого злочину, завданих ОСОБА_3 становить 74 180, 60 грн. (сума матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля), сума матеріальних збитків від вчиненого злочину, завданих ОСОБА_1 становить 800 грн. (вартість сплаченого авто-товарознавчого дослідження пошкоджень автомобіля), що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, яке відбулось 28. 06. 2011 року встановлена вироком Подільського районного суду м. Києва від 19. 03. 2013 року, матеріальна шкода завдана позивачу ОСОБА_3 в сумі 74 180, 60 грн. та матеріальна шкода завдана позивачу ОСОБА_1 в сумі 800 грн., доведена позивачами належними та допустимими доками, які містяться в матеріалах справи, а також зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від покладеного на нього обов'язку по відшкодування завданої позивачам матеріальної шкоди, суд вважає вимоги позивачів в цій частині обґрунтованими та доведеними, в зв'язку з чим вважає за можливе позов в цій частині задовольнити.

Щодо вимог позивачів про стягнення з відповідача на їхню користь моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Позивачі при зверненні до суду обґрунтовували свої вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди наступним.

В результаті дій ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_3 було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10 000 грн.

Дана шкода виразилась у тому, що ОСОБА_3 була власником пошкодженого автомобіля і в результаті вчиненого засудженим злочину, згідно автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість авто. Таким чином, майже три роки ОСОБА_3 не може користуватись належним автомобілем, змушена користуватись постійно послугами таксі і громадського транспорту, що значно ускладнює її пересування по місту, забирає більше часу та грошових коштів. Дані обставини призводять до погіршення її самопочуття, здоров'я та загальної атмосфери у сім'ї, оскільки внаслідок дій ОСОБА_4 фактично вся родина позбавлена можливості користуватись автомобілем.

Також, в результаті дій ОСОБА_4 позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода, яку ОСОБА_1 оцінює в 15 000 грн., а ОСОБА_2 в 10 000 грн.

Зазначена моральна шкода виразилась у наступному.

Відразу після ДТП, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були змушені звернутись до медичного закладу для отримання невідкладної медичної допомоги та проходити тривале лікування, поєднане з оперативним втручанням.

Від дій відповідача був порушений звичайний спосіб життя позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Під час лікування позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був накладений гіпс, в якому вони змушені були ходити протягом одного місяця (ОСОБА_2) та шести місяців ОСОБА_1). ОСОБА_1, у зв'язку з пошкодженням ніг, був вимушений пересуватись по місту лише на таксі, за власний кошт. Це суттєво вплинуло на ступінь працездатності позивачів, оскільки через травми позивачі не могли у повному обсязі виконувати свою роботу. Отримані травми завдали позивачам значних незручностей у побуті. Позивачам доводилося більше часу витрачати на виконання повсякденних людських потреб.

Також ОСОБА_1 посилався на те, що на момент вчинення злочину він перебував на іспитовому терміні на посаду Начальника відділу супроводження систем ПАТ "НАДРА" БАНК, але через шкоду заподіяну здоров'ю фактично втратив посаду, що також завдало моральних страждань.

Крім цього, у зв'язку з істотним пошкодженням єдиного автомобіля у сім'ї, позивачі вимушені до теперішнього часу пересуватися пішки або користуватися послугами таксі та громадського транспорту, що також забирає у позивачів багато зайвого часу, який вони могли проводити відпочиваючи.

Позивачі посилаючись на те, що завдана позивачам моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з пошкодженням майна, просили суд стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 10000 грн., на користь ОСОБА_1 15000 грн., на користь ОСОБА_2 10000 грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Судом встановлено, що в зв'язку із порушення ОСОБА_4 ПДР України, що призвело до ДТП, позивачам було завдано глибоких фізичних та душевних страждань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, погіршення фізичних можливостей позивачів, відчуття позивачами дискомфорту по теперішній час.

Проте, суд не погоджується з визначеною позивачами сумою моральної шкоди, вважаючи її завищеною, а тому з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 1000 грн., на користь ОСОБА_1 7000 грн., на користь ОСОБА_2 3000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27-30, 57-60, 88, 169, 208-209, 212-215, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 74180,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 7000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: