АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7323/15 Головуючий 1 інстанції - Діденко С.А.
Категорія - договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю. Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив суд визнати припиненим Договір поруки №6/4/2005/840 - П/922 від 04.11.2005р.

Свої позовні вимоги він обгрунтував тим, що 04.11.2005р. між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого з 04.02.2011р. є ПАТ КБ «Надра» Харківське РУ) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №6/4/2005/840 -К/921, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у сумі 51275,00 доларів США під 12% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 03.11.2025р. За умовами кредитного договору позичальник має сплачувати суму анеїтетного платежу на протязі 240 місяців рівними частинами по 546,37 доларів на місяць, починаючи з дати укладення, таким чином позивальник має повернути банку з урахуванням погашення тіла кредиту та відсотків за кредитом за весь встановлений період 136003,55 доларів США.

04.11.2005р. в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором

позивачем та ПАТ «КБ «Надра» був укладений договір поруки №6/4/2005/840 -П/922, згідно умов якого він взяв на себе зобов'язання відповідати перед Банком за належне виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором. Після укладання Кредитного договору позичальник певний період часу добросовісно виконував умови кредитного договору, стабільно погашав кредитну заборгованість, але в подальшому він не зміг виконувати свої забов'язання за Кредитним договором і у нього виникла заборгованість. При укладенні Кредитного договору Позичальнику у Банку пропонували отримати кредиту сумі 51 275, 00 доларів США за умовами, що курс гривні відносно іноземної валюти складав на дату укладення 5,05 гривень за 1 долар США, однак після укладення Кредитного договору курс іноземної валюти - долара США відносно національної валюти - гривні зріс в тричі. На такі обставини, він, як поручитель, не розраховував. Такі умови кредитування для них є кабальними. У Кредитному договорі та Договорі поруки жодного застереження стосовно різкого коливання курсу валют не передбачено, що є грубим порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». З метою досудового врегулювання 22.092010р. між Банком і Позичальником було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №6/4/2005/840 - К921 від 04.112005 р, метою якої було проведення реструктуризації простроченої заборгованості. Згідно п.2.3 вказаної Додаткової угоди між сторонами було затверджено графік повернення заборгованості та сплати відсотків, згідно за яким Позичальник має сплачувати Банку на протязі останніх 182 місяців, починаючи з дати укладення Додаткової угоди суму рівними частинами по 698,13 доларів на місяць. Таким чином, за умовами Додаткової угоди за встановлений період користування кредитними коштами з врахуванням відстрочення сплати частини необхідного платежу, починаючи з 22.102010 р. по 22.042011р. Позичальник має сплатити Банку 142838,01 доларів США. Обсяг його відповідальності, як поручителя за Кредитним договором та Договором поруки, перед Банком збільшився майже на 39591,76 доларів США без його згоди на то, а курс іноземної валюти відносно гривні виріс майже в тричі. При цьому жодної окремої додаткової угоди з Банком він не укладав та відповідно згоди на те, що він буде відповідати за виконання Позичальником за Додатковою угодою, не надавав. Вважає, з матеріалів справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності і відповідно до положень ч. 1 ст.559 ЦК України його порука припиняється.

Відповідач - представник ПАТ «КБ «Надра» у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що за договором поруки позивач прийняв на себе забов'язання відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 умов кредитного Договору. З приводу укладення з ОСОБА_2 Додаткової угоди №2 до Кредитного договору №6/4/2005/840 -К/921, позивача було поінформовано про що свідчить його підпис під угодою . Заперечень з приводу зміни графіку повернення кредиту та сум періодичних платежів позивач не висловлював, тобто погодився на них.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до змісту Додаткової угоди №2 до Кредитного договору №6/4/2005/840 -К/921, позивача було проінформовано про зміну умов кредитного Договору з ОСОБА_2 та наведено графік, в якому зазначено розмір усіх періодичних платежів для погашення кредиту. Позивач підтвердив це своїм власноручним підписом і не спростовував цього факту в судовому засіданні. Позивач не посилався на те, що в будь-який спосіб висловив свою незгоду із зміненими умовами Договору кредиту, який було забезпечено його порукою. Таким чином його доводи щодо незгоди із зміненими умовами кредитування за додатковою Угодою №2 від 22.09.2010 року нічим не обґрунтовані і не доведені.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як вказаний висновок є обґрунтованим, відповідає вимогам закону, та підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Матеріали справи свідчать, що згідно кредитного договору №6/4/2005/840 -К/921 від 04.11.2005р., укладеного між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого з 04.02.2011р. є ПАТ КБ «Надра» Харківське РУ) та ОСОБА_2, він як позичальник отримав кредитні кошти у сумі 51 275,00 доларів США під 12% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 03.11.2025р. (а.с.6-7).

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Надра» за цим кредитним договором з ОСОБА_1 був укладений договір поруки №6/4/2005/840-П/922 від 04.11.2005 року відповідно до умов якого для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_2 зобов'язань перед ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за вказаним Кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань (а.с.8).

22.09.2010 року ОСОБА_2 і ВАТ КБ «Надра» уклали Додаткову угоду №2, за якою сторони домовилися про відстрочення сплати частини необхідних платежів та визначено графік погашення кредиту з визначенням періодичних платежів кредиту, процентів та інших платежів.

Судова колегія вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що відповідною угодою умови кредитного Договору були змінені в бік збільшення загальної суми погашення кредиту, які не були погоджені з ним окремою угодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди на то поручителя, в наслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають в кредитних правовідносин» зазначив, що відповідно до ч.І ст.559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним, зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З Додаткової угоди №2 до Кредитного договору №6/4/2005/840 -К/921 вбачається, що позивача було поінформовано про зміну умов кредитного Договору з ОСОБА_2 та наведено графік, в якому вказано розмір усіх періодичних платежів для погашення кредиту( а. с. 9,10). Позивач підтвердив це своїм власноручним підписом і не спростовував цього факту в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції.

Судова колегія знаходить безпідставними посилання апелянта ОСОБА_1 на відсутність його згоди на умови, які передбачені Додатковою угодою №2 Кредитного договору, а саме відсутність Додаткової угоди з ним до Договору поруки .

В ст.559, ЦК України і постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 30.03.2012 року не міститься вимог щодо обов'язкового укладення додаткової угоди до Договору поруки у разі проінформованості поручителя щодо змін до умов Кредитного договору. Апелянт не зазначав на те, що в будь-який спосіб висловив свою незгоду із зміненими умовами Договору кредиту, який було забезпечено його порукою. В зв»язку з наведеним його доводи щодо незгоди із зміненими умовами кредитування за додатковою Угодою №2 від 22.09.2010 року нічим не обґрунтовані і не доведені.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: