УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Маляренка А.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Головне управління Держземагентства у Київській області, про визнання права на постійне користування в порядку спадкування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Також спадкоємцями за законом першої черги є його мати ОСОБА_8 та брат ОСОБА_7, однак вони відмовилися від спадщини на його користь.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина у вигляді фермерського господарства «ОСОБА_10» (далі - ФГ «ОСОБА_10») і права на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 32,4800 га, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Згідно з державним актом земельна ділянка була надана спадкодавцю у розмірі 50,0 га, але 17,52 га вищезазначеної земельної ділянки було переоформлено членами ФГ «ОСОБА_10» у приватну власність та, відповідно, видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

У вересні 2014 року позивач звернувся до нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 вересня 2014 року йому було відмовлено.

У зв'язку з вищезазначеним та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив визнати за ним у порядку спадкування право на постійне користування земельною ділянкою.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1.

Рішенням сесії Сеньківської сільської ради від 30 грудня 1999 року погоджено та виділено ОСОБА_10 земельну ділянку розміром 50 га для ведення підсобного фермерського господарства.

Рішенням Бориспільської районної ради від 29 лютого 2000 року № 194-12-ХХІІІ ОСОБА_10 надано у постійне користування земельну ділянку площею 50 га для організації селянського (фермерського) господарства за рахунок земель запасу Сеньківської сільської ради.

Згідно з розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 18 серпня 2004 року № 679 затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства громадянам-членам ФГ «ОСОБА_10» в адмінмежах Сеньківської сільської ради, передано громадянам-членам ФГ «ОСОБА_10» земельні ділянки по 4,38 га кожному у власність для ведення фермерського господарства.

Відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_10» його членами є: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6

З державного акта на право постійного користування землею від 23 квітня 2001 року серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_10 надано у постійне користування земельну ділянку площею 50 га, що розташована на території Сеньківської сільської ради, для ведення селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до державного акта від 11 листопада 2014 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 18 серпня 2004 року № 679 є власником земельної ділянки площею 4,3800 га, яка розташована на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення-ведення фермерського господарства.

Відповідно до державного акта від 12 жовтня 2014 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_10 на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 18 серпня 2004 року № 679 є власником земельної ділянки площею 4,3800 га, яка розташована на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення - ведення фермерського господарства, на зворотній сторінці нотаріусом зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Відповідно до державного акта від 09 листопада 2004 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_6 на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 18 серпня 2004 року № 679 є власником земельної ділянки площею 4,3800 га, яка розташована на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення - ведення фермерського господарства.

Згідно з державним актом від 11 листопада 2004 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_8 на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 18 серпня 2004 року № 679 є власником земельної ділянки площею 4,3800 га, яка розташована на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення - ведення фермерського господарства.

Зі свідоцтв про право на спадщину за законом від 24 рудня 2009 року вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 успадкували по 1/2 частини земельної ділянки площею 4,3800 га, яка розташована на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення - ведення фермерського господарства та належала ОСОБА_10 на підставі державного акта від 12 жовтня 2004 року серії НОМЕР_4.

Зі спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10, вбачається, що спадщину у встановлений законом строк прийняли його сини: ОСОБА_7 та ОСОБА_6, дружина ОСОБА_8 відмовилася від її прийняття.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що земельна ділянка площею 50 га, що розташована на території Сеньківської сільської ради, для ведення селянського (фермерського) господарства, яку було надано ОСОБА_10 у постійне користування, не може бути об'єктом спадкування.

Так, у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Суди дійшли висновку, що право спадкодавця постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства до перелічених випадків не належить.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується:

- цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;

- свідоцтвом про право на спадщину (ч. ч. 1, 2 ст. 126 ЗК).

Вирішуючи такі спори, судам слід дотримуватися положень статей 524, 548, 549 ЦК УРСР, ст. 1225 ЦК, положень ЗК в редакції Закону України від 18 грудня 1990 року, статей 22, 23, 30 в редакції Закону України від 13 березня 1992 року, статей 78, 79, 81, 116, 118, 120, 125, 126 ЗК в редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року, іншими підзаконними нормативними актами, які регулюють земельні правовідносини, враховуючи їх чинність на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суди попередніх інстанцій належним чином не визначили факти, які необхідно встановити для вирішення спору, які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню, не з'ясували, чи може бути об'єктом спадкування земельна ділянка, яку було надано ОСОБА_10 у постійне користування, та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, судами допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд. Оскільки зазначені порушення було допущено судом першої інстанції та не усунено судом апеляційної інстанції, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2015 року скасувати, справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік