АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Шум Л.М.
№ 22-ц/796/5136/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі:

головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 284550,80 грн., три відсотки річних в розмірі 24185,26 грн. та судовий збір в розмірі 3087,36 грн., а всього 311823,42 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 не писав та не підписував жодних боргових розписок. Згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 142 від 05 березня 2014 року, виготовленого в рамках кримінального провадження, рукописний текст та підписи від імені ОСОБА_2 в розписці від 24 липня 2010 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. Вказаний висновок суд безпідставно відхилив, пославшись на те, що він виконаний на підставі фотокопії розписки.. Суд надав неналежну оцінку висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 33 від 21 липня 2014 року. Вказаний висновок він суперечить матеріалам справи та викликає сумнів у правильності використаних вихідних даних. Згідно висновку повторної експертизи № 12124/14-32/12125/14-33 від 18 листопада 2014 року встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 24 липня 2010 року самим ОСОБА_2 або іншою особою, не виявилося можливим. Відтак, суд мав відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 за недоведеністю.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 24 липня 2010 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 35600 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму не пізніше 10 вересня 2010 року (а. с. 3).

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконав свої зобов'язання та на повернув взяті у борг кошти у визначений строк, ОСОБА_3 порушила питання про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 284550,80 грн., трьох процентів річних в сумі 24 185,26 грн. та інфляційної складової в сумі 33 577,10 грн., а всього 342 313,16 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнив частково, стягнувши з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики в розмірі 284550,80 грн. та три проценти річних в розмірі 24185,26 грн.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначив, що він у ОСОБА_3 будь-яких коштів не брав та не підписував боргової розписки від 24 липня 2010 року.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач надав копію висновку від 05 березня 2014 року №142, складеного на підставі постанови слідчого СВ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві експертом НДЕКЦ при ГУМВС України в рамках кримінального провадження №0013992. За даним висновком рукописний текст та підписи від імені ОСОБА_2 в завірений суддею Святошинського районного суду м. Києва фотокопії розписки від 24 липня 2010 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (а. с. 89-101).

В ході розгляду справи за клопотанням представника ОСОБА_3 24 березня 2014 року суд першої інстанції призначив судово-почеркознавчу експертизу (а. с. 104).

Відповідно до висновку експерта ДНДЕКЦ МВС України від 21 липня 2014 року №33, складеного на підставі ухвали суду від 24 березня 2014 року, підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 24 липня 2010 року щодо отримання ОСОБА_2 в борг коштів в розмірі 35600 доларів США, виконаний ймовірно ОСОБА_2 (а. с. 122-126).

За клопотанням представника ОСОБА_2 20 серпня 2014 року судом була призначена повторна судово-почеркознавча експертиза (а. с. 237).

За висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи від 18 листопада 2014 року №12124/14-32/12125/14-33 підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 24 липня 2010 року від імені ОСОБА_2 про отримання в борг 35600 доларів США виконаний рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 24 липня 2010 року, щодо отримання ОСОБА_2 в борг коштів у розмірі 35600 доларів США, самим ОСОБА_2 або іншою особою, не виявилося можливим (а. с. 147-152).

Відтак, категоричного висновку про те, що підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 24 липня 2010 року виконано не ОСОБА_2, а іншою особою судові експерти не надали.

Доводів на спростування правильності висновку вищезазначеної судово-почеркознавчої експертизи відповідач та його представник не навели.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Виходячи з висновків судово-почеркознавчої експертизи, положень ст. 1049 ЦК України, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на висновок 05 березня 2014 року №142, складений експертом НДЕКЦ при ГУМВС України, оскільки предметом дослідження експерта згідно вказаного висновку була фотокопія розписки від імені ОСОБА_2 від 24 липня 2010 року, а не її оригінал. Крім того, вказана експертиза була проведена на підставі постанови слідчого СВ Святошинського РУГУ МВС України в м.Києві в рамках кримінального провадження, порушеного за заявою ОСОБА_2, а не на підставі ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді