Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/300/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Спори, що виникають із земельних правовідносин Доповідач Кодрул М. А.
УХВАЛА

Іменем України

10.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Кодрула М.А.

суддів: Черненко В.В., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 16 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

29.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та з урахуванням зміни позовних вимог просив встановити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 між ним та відповідачем відповідно до їх часток у домоволодінні.

В обґрунтування вимог зазначив, що йому на праві власності належить 12/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, а відповідачу ОСОБА_3 належить 13/25 частин будинку. Будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,0582 га., яка знаходиться у спільному користуванні співвласників. У зв'язку з конфліктною ситуацією стосовно порядку користування земельною ділянкою, не можливістю фактично розділити її, він та відповідач не можуть дійти згоди стосовно самого порядку користування спільною земельною ділянкою, оскільки не визначено конкретно межі і конфігурація земельної ділянки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2014 року позов задоволено, встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту, запропонованого ПП „Науково-дослідна лабораторія судових експертиз" у висновку експерта за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи № 68 від 17 листопада 2014 року.

ОСОБА_2 з часткою 12/25 домоволодіння виділено в особисте користування суцільну земельну ділянку площею 271,68 кв. м., яка обмежена лініями А-11-10-9-8-7-6-5-4-3-2-1-Г-А, а саме під житловим будинком літ. «А, А1, а» в частині якого користується він, під літньою кухнею літ. «Б, б», під сараєм та погребом літ. «К, К1, К2», під вбиральнею літ. «Ж» та земельною ділянкою уздовж правої бокової межі, що примикає до зазначених будівель. Вхід на земельну ділянку здійснювати через хвіртку (ворота) з АДРЕСА_1 зі сторони правої бокової межі. В графічному додатку зображено жовтим кольором.

ОСОБА_3 з часткою 13/25 домоволодіння виділено в особисте користування суцільну земельну ділянку площею 294,32 кв. м. обмежену лініями Б-11-10-9-8-7-6-5-4-3-2-1-В-Б, а саме під житловим будинком літ. «А, А1, а», в частині якого користується він, під сараєм - літньою кухнею літ. «З», під погребом літ. «Е, е», під вбиральнею літ. «Г», під басейном літ. «Д» та земельною ділянкою уздовж лівої бокової межі, що примикає до зазначених будівель. Вхід на земельну ділянку залишити через хвіртку (ворота) з АДРЕСА_1 зі сторони лівої бокової межі. В графічному додатку зображено зеленим кольором.

Забезпечити ОСОБА_3 прохід співвласнику ОСОБА_2 на територію земельної ділянки для можливості обслуговування зовнішніх стін літньої кухні літ. «Б, б», яка належить ОСОБА_2 у вигляді земельного сервітуту площею 21,2 кв. м., що зазначено в додатку №3 сірим кольором.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає вказане рішення суду незаконним, просить його скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів порушення його прав, не встановлено межі земельної ділянки, не застосовано строк позовної давності.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 відсутні будь які доводи про незаконність рішення суду в частині встановленого сервітуту, що свідчить про те, що рішення суду в цій частині не оскаржується, тому колегія суддів не робить висновків стосовно неоскарженої частини рішення суду.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися для участі у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України.

Встановивши між сторонами порядок користування земельною ділянкою відповідно до першого варіанту, запропонованого ПП „Науково-дослідна лабораторія судових експертиз" у висновку експерта за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи № 68 від 17 листопада 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний варіант найбільш відповідає вимогам земельного законодавства та враховує баланс інтересів кожного з співвласників.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Згідно зі ст. 120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст. 88 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.04.2010 року, № 26021129, позивач ОСОБА_2 є власником 12/25 часток будинку за адресою АДРЕСА_1, підстава виникнення права власності - договір дарування від 29.04.2010 року. У вказаному договорі зазначено, що земельній ділянці площею 0,0582 га за адресою: АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер :42:350:0025., ділянка не приватизована і не перебуває у власності.

ОСОБА_3 є власником 13/25 частин цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.07.2004 року, що підтверджується архівною довідкою № 104637 від 10.12.2013 року, виданою обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації».

З матеріалів справи також вбачається, що з 2010 року між співвласниками будинку склався певний порядок користування земельною ділянкою і, зокрема, ділянка була розподілена на дві частини. Перша частина земельної ділянки площею 282 кв.м. перебувала в користуванні позивача ОСОБА_2, а друга частина земельної ділянки площею 284 кв.м. - в користуванні відповідача ОСОБА_3

У висновку експерта за результатами проведення комісійної судової земельно - технічної експертизи № 68 від 17.11. 2014 року зазначено, що спірна земельна ділянка з усіх сторін, в тому числі і між співвласниками, обмежена парканами, експертам на дослідження надано кадастрову, геозедичну зйомку земельної ділянки АДРЕСА_1, згідно якої площа земельної ділянки по фактичному користуванню складає 566 кв. м., що на 16 кв.м. менше ніж зазначено в кадастрових документах.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

З урахуванням зазначеної норми закону експертом визначено, що відповідно до ідеальної частки позивачу ОСОБА_2 належить для користування 271,68 кв.м. земельної ділянки, а фактично він користується земельною ділянкою на 10,32 кв.м. більшою, ніж йому належить відповідно до ідеальної частки виходячи з розміру земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні сторін.

Відповідачу ОСОБА_3 належить для користування 294,32 кв.м. земельної ділянки, а фактично він користується земельною ділянкою на 10,32 кв.м. меншою, ніж йому належить відповідно до ідеальної частки виходячи з розміру земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні сторін.

Для приведення розмірів земельних ділянок сторін у відповідність з їх частками у домоволодінні, експертом запропоновано варіант 1, (графічний додаток № 3), виділення в особисте користування сторін земельних ділянок, за яким позивачу ОСОБА_2 виділяється у користування земельна діляка площею 271,68 кв.м., що на 10,32 кв.м. є меншою, ніж та що він фактично користується, відповідачу ОСОБА_3 виділяється у користування земельна діляка площею 294,32 кв.м., що на 10,32 кв.м. є більшою, ніж та що він фактично користується.

При цьому межа земельних ділянок між співвласниками змінюється лише в одному місці та не впливає суттєво на можливість кожним із них користуватися своєю земельною ділянкою.

За таких обставин суд першої інстанції, виходячи із заявлених позовних вимог про встановлення порядку користування земельними ділянками відповідно до часток у домоволодінні, дійшов правильного висновку про задоволення позову та встановлення порядку користування сторонами земельною ділянкою відповідно до першого варіанту, запропонованого у висновку експерта за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи № 68 від 17 листопада 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що позивач не довів порушення свого права та що суд не застосував строк позовної давності, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не грунтуються на нормах чинного законодавства.

Так, відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частинами 3 та 4 ст. 88 ЗК України встановлено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами про встановлення порядку користування земельною ділянкою з виділенням у користування належної йому частки земельної ділянки, що передбачено названими нормами матеріального права.

Матеріалами справи спростовуються також доводи апеляційної скарги про те, що суд встановив порядок користування земельною ділянкою, не встановивши її дійсних меж, оскільки під час проведення судової експертизи проведено кадастрову, геозедичну зйомку земельної ділянки АДРЕСА_1 та встановлені межі замельної ділянки і її розмір відповідно до вимог ст. 107 ЗК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: