Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (далі - ДП «УкрНДНЦ») про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 січня 2015 року його було повідомлено про вивільнення із займаної посади начальника відділу аналітичної обробки інформації у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників ДП «УкрНДНЦ», ознайомлено під підпис з наказом № 6-к від 16 січня 2015 року «Про попередження працівників щодо наступного вивільнення». Датою вивільнення повинно було стати 20 березня 2015 року. 19 січня 2015 року його лише було ознайомлено з наявними вакантними посадами в ДП «УкрНДНЦ» без пропозиції обійняти будь-яку з них.

25 лютого 2015 року, перебуваючи у відпустці, він направив цінний лист з повідомленням про вручення із заявою про скорочення терміну попередження і проведення процедури вивільнення із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> з 04 березня 2015 року. Також в заяві він просив видати належним чином оформлену трудову книжку та наказ про вивільнення; провести виплату всіх належних сум, а саме: всієї заробітної плати належної до виплати при вивільненні; компенсацію за невикористані 43 дні відпустки; вихідну допомогу в розмірі не менше середнього місячного заробітку; вихідну допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати; надати інформацію про всі нараховані, належні йому суми; видати довідку про заробітну плату за останні шість місяців роботи.

04 березня 2015 року позивач повторно подав заяву про скорочення терміну попередження і проведення процедури вивільнення із займаної посади з 04 березня 2015 року. У прийнятті заяви йому було відмовлено. 10 березня 2015 року він повторно звернувся з вимогою припинення порушення прав працівника підприємством та виконання умов вказаних в попередній заяві, однак відповіді від підприємства не надійшло. Зазначав, що неправомірними діями ДП «УкрНДНЦ» порушило його права. Відсутність трудової книжки позбавляє його можливості влаштуватись на нове робоче місце.

Наказом ДП «УкрНДНЦ» від 15 квітня 2015 року № 85-К про припинення трудового договору, звільнено 04 березня 2015 року позивача ОСОБА_4 за прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Підстава: службова записка заступника начальника відділу кадрів від 15 квітня 2015 року.

З урахуванням уточнення позовних вимог просив суд зобов'язати відповідача змінити формулювання підстави його звільнення з роботи із «звільнення за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> на «вивільнений із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1>; зобов'язати відповідача видати йому трудову книжку, наказ про вивільнення, довідку про заробітну плату за останні шість місяців роботи на підприємстві відповідно до винесеного рішення судом та внесення відповідних змін до даних документів; стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_49519/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> в розмірі 5603,20 грн., вихідну допомогу згідно п.7 ст. 20 закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_624490/ed_2015_06_01/pravo1/T079600.html?pravo=1> у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а саме 16 809 грн. 60 коп., середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 05 березня по 21 травня 2015 року, в розмірі 21 572,32 грн.; а також витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, в розмірі 10500 грн.; допустити рішення суду до негайного виконання по всім перерахованим пунктам.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> звільнення у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом встановлено, що наказом від 17 серпня 2011 року № 328-к позивач з 17 серпня 2011 року прийнятий на роботу начальником відділу аналітичної обробки інформації ДП «УкрНДНЦ».

16 січня 2015 року в.о. генерального директора ДП «УкрНДНЦ» видано наказ № 2 «Про скорочення чисельності і штату працівників ДП «УкрНДНЦ» та видано наказ № 6-к «Про попередження працівників щодо наступного вивільнення.

19 січня 2015 року ОСОБА_4 ознайомлений із попередженням про його звільнення із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1> після закінчення 2-х місячного терміну, що підтверджується його підписом.

25 лютого 2015 року ОСОБА_4 перебуваючи у відпустці, по пошті, надіслав на адресу генерального директора ДП «УкрНДНЦ» заяву, в якій просив: 04 березня 2015 року, скоротити термін попередження, провести процедуру його вивільнення з займаної посади начальника відділу аналітичної обробки інформації на підставі, визначеній п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. 04 березня 2015 року видати йому належним чином оформлену трудову книжку та наказ про вивільнення. 04 березня 2015 року провести виплату всіх належних йому сум, а саме: виплатити всю його заробітну плату; компенсацію за невикористані сорок три дні відпустки; вихідну допомогу згідно з ст. 44 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_49519/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1> в розмірі не менше середнього місячного заробітку; вихідну допомогу згідно п.7 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_624601/ed_2015_06_01/pravo1/T079600.html?pravo=1>, віднесених до категорії 1, в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати; в письмовому вигляді надати інформацію про всі нараховані, належні йому суми; видати довідку про його заробітну плату за останні шість місяців роботи на підприємстві.

04 березня 2015 року позивач перебуваючи на роботі, дізнався, що він не звільнений з займаної посади згідно його заяви від 25 лютого 2015 року, оскільки з наданого акта вбачається, що з 20 лютого 2015 року відсутній генеральний директор та виконання його обов'язки ні на кого не покладено, а заява про звільнення від 25 лютого 2015 року залишається без розгляду.

Починаючи з 05 березня 2015 року Позивач на роботу у ДП «УкрНДНЦ» не виходив та звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві, Департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України, профспілкового комітету ДП «УкрНДНЦ» зі скаргами про не задоволення ДП «УкрНДНЦ» його заяви від 25 лютого 2015 року, з проханням захистити його трудові права.

Головою профспілкового комітету ДП «УкрНДНЦ» надана відповідь позивачу про те, що у звязку з тим, що він не є членом профспілкової організації ДП «УкрНДНЦ», профспілковий комітет не може сприяти у вирішенні питання по суті його скарги (вих. № 7-10/12-1030 від 11 березня 2015 року).

В.о. генерального директора ДП «УкрНДНЦ» надана відповідь позивачу «щодо поданих заяв» наступного змісту: враховуючи те, що ви були відсутні на роботі з 13 год 30 хв 05 березня 2015 року по теперішній час, просимо Вас не пізніше 10 квітня 2015 року з'явитися у відділ кадрів ДП «УкрНДНЦ» та надати документ, який посвідчує про відсутність на роботі з поважних причин. В разі надання такого документа Ви можете приступити до роботи або написати заяву про звільнення з роботи. У випадку нез'явлення або відсутності документа, який посвідчує, що Ви були відсутні на роботі з поважних причин, Вас буде звільнено з роботи за прогул без поважних причин» (вих. № 1-10/1.3-16-1320 від 31 березня 2015 року).

Наказом в.о. генерального директора ДП «УкрНДНЦ» Жовтуха В.О. від 15 квітня 2015 року № 85-к «Про припинення трудового договору» звільнено 04 березня 2015 року ОСОБА_4 начальника відділу аналітичної обробки інформації, за прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Підстава: службова записка заступника начальника відділу кадрів Черниш Л.Б. від 15 квітня 2015 року. Начальнику відділу бухгалтерського обліку і звітності заступнику головного бухгалтера виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку у кількості 43 календарних дні та провести повний розрахунок у відповідності до ст. 116 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Відділу кадрів видати працівникові належно оформлену трудову книжку у відповідності до ст. 47 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_284/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1>.

З наданих представником відповідача актів про відсутність на робочому місце позивача, вбачається, що позивач з 05 квітня 2015 року з 13.30 до 17.30, в послідуючі дні робочі години, до 15 квітня 2015 року (включно) був відсутній на роботі.

Крім того, ОСОБА_4 30 квітня 2015 року відмовився від отримання трудової книжки, що підтверджується з наданого представником відповідача акта про відмову позивача від отримання трудової книжки.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st49-2> одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» <nau://ukr92> судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40>, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що позивачем не було належним чином доведено обґрунтованості його позиції щодо обов'язковості прийняття до виконання відповідачем заяви позивача про звільнення з 04 березня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач знав про те, що рішення про його звільнення 04 березня 2015 року прийнято не було, відповідний наказ не видано. При цьому, на роботу після 04 березня 2015 року не вийшов, чим фактично вчинив прогул, за який його було звільнено з роботи, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко