Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22- ц/778/3656/15
ЕУ № 337/8422/14
Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення суми авансу, витрат на правову допомогу, судових витрат.

В позові зазначено, що 31.01. 2014 року він домовився з ОСОБА_3 про купівлю у останнього нежитлового приміщення, площею 300 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_1, задля чого передав завдаток в сумі 8500 грн., що на момент домовленості було еквівалентно 1000 доларів СІЛА та підтверджується розпискою, але договір купівлі-продажу приміщення не було укладено. Через деякий час він на сайті безкоштовних оголошень побачив оголошення про продаж нежитлового приміщення, яке він мав намір купити і звернувся до продавця за роз'ясненням письмово, але листи поверталися, бо ОСОБА_3 їх не отримував. Просив стягнути з відповідача суму авансу у розмірі 16 765 грн., що еквівалентно 1000 доларів США на час звернення до суду, витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. і сплачену суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4, 8500 грн. сплаченої суми авансу, 2000 грн. витрат на правову допомогу, 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору, а всього 10 743грн. 60 коп. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що саме з вини ОСОБА_4 не був укладений договір купівлі продажу зазначеного приміщення, тому завдаток повинен залишатися у нього, вважає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, рішення ухвалено з порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що передані грошові кошти відповідно до розписки від 31 січня 2014 року не є завдатком у розумінні ст. 570 ЦК України, оскільки договору купівлі-продажу нежитлового приміщення сторони не уклали, а, відтак, поверненню підлягають лише сплачені позивачем сума, яка за своєю суттю є авансом, а також суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правовому допомогу та судових витрат.

Висновок суду першої інстанції про стягнення 8500 грн. як авансу та сплаченого судового збору є правильним та відповідає матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 31.01.2014 року ОСОБА_4 усно домовився з ОСОБА_3 про купівлю у останнього нежитлового приміщення , площею 300 кв. метрів, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, задля чого позивач передав ОСОБА_3 8500 грн. в якості завдатку, що підтверджується розпискою ( а.с. 19).

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, правила наведеної норми матеріального права поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року № 6-82ц13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином висновки суду першої інстанції , про те, що стягненню підлягає лише сума яка була сплачена позивачем за розпискою є привальними та відповідає закону, оскільки передана сума була б подвійно стягнута з відповідача в разі наявності укладеного основного зобов'язання, яке б не виконувалось.

При цьому суд дійшов вірного висновку про те, що кошти, передані позивачем відповідачеві з метою в подальшому укласти договір купівлі - продажу нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1, є авансом, а не завдатком, і його повернення не має наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України.

Натомість, не можна погодитись з висновком суду щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Натомість, матеріали справи не містять розрахунку витрат в розмірі 2000 грн., акт виконаних робіт з цього питання також відсутній.

Крім того, за змістом ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що15.12.2014 року між приватним підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір про надання юридичних послуг, згідно якого йому доручено бути представником зазначеної особи у цій справі , з повноваженнями, визначеними ст. ст. 27, 31, 44 ЦПК України ( а.с. 74-74).

Відомості про те, що ОСОБА_6 були допущені до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні.

Із журналів судових засідань вбачається, що ОСОБА_6 брали участь у справі як представник позивача, а не особа, яка надає правову допомогу (а. с. 76).

Отже у суду не було підстав стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

За таких обставин рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування із відмовою у задоволення позову в цій частині.

В решті рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги в цій частині не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково..

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2015 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: