УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житлово-побутове підприємство» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

за касаційною скаргою Комунального підприємства «Житлово-побутове підприємство», поданою начальником Терещук Іриною Віталіївною, на рішення апеляційного суду Київської області від 08 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Комунальне підприємство «Житлово-побутове підприємство» (далі - КП «Житлово-побутове підприємство») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Посилалося на те, що 27 жовтня 2006 року між сторонами укладено договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Однак відповідач частково проводить оплату за надані житлово-комунальні послуги, у результаті чого на 01 серпня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 4 141,04 грн.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 30 березня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь КП «Житлово-побутове підприємство» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 4 141 грн 04 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 08 червня 2015 року рішення Березанського міського суду Київської області від 30 березня

2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь КП «Житлово-побутове підприємство» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 2 210 грн 89 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі начальник КП «Житлово-побутове підприємство» - Терещук І.В. просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 08 червня 2015 року та залишити в силі рішення Березанського міського суду Київської області від 30 березня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконує належним чином свої обов'язки за договором, унаслідок чого утворилась заборгованість з 12 грудня 2011 року по 31 липня 2014 року. Відсутність підпису відповідача на договорі про надання житлово-комунальних послуг, суд не бере до уваги, оскільки відповідачка частково здійснювала оплату за надані послуги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах трирічного строку, відповідно до положень ст. ст. 257, 267 ЦК України, та вирахував внесені кошти відповідача за договором у вказаний період.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 вересня 2002 року ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

27 жовтня 2006 року сторони уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за яким ОСОБА_3, серед іншого, зобов'язалась сплачувати послуги в установлений цим правочином строк.

Також установлено, що починаючи з 12 грудня 2011 року по 31 липня 2014 року відповідач періодично оплачувала надані послуги, тим самим визнавала наявність фактичних договірних правовідносин з надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Позивач звернувся з позовом у грудні 2014 року з розрахунком заборгованості за період з липня 2011 року до липня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 68 ЖК України <nau://ukr/5464-10|st68> наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Також відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» <nau://ukr/1875-15|st20> (далі - Закон) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 25 Закону управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати фактично наданих послуг у повному обсязі.

Предметом регулювання Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3 Закону).

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР> і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України <nau://ukr/435-15|st526>, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України <nau://ukr/435-15>, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України <nau://ukr/435-15|st509> зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України <nau://ukr/435-15|st903> за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України <nau://ukr/435-15|st625> як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України <nau://ukr/435-15|st256> позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України <nau://ukr/435-15|st267>).

Згідно із частинами першою та третьою статті 264 ЦК України <nau://ukr/435-15|st264> перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Установлено, що в період з грудня 2011 року по липень 2014 року КП «Житлово-побутове підприємство» нараховано борг зі сплати за житлово-комунальні послуги в розмірі 4 079,64 грн. ОСОБА_3 періодично за вказаний період здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги.

Однак при вирішенні спору апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316>, на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів апеляційної скарги не перевірив, фактичних обставин справи не з'ясував та не перевірив чи були здійснені відповідачкою належні платежі за житлово-комунальні послуги та судом не враховані сплачені періодичні платежі. При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка зверталася з вимогою про застосування строку позовної давності, однак в матеріалах справи відсутня належна заява, та не врахував, що позовна давність відповідно до ст. 267 ЦК України <nau://ukr/435-15|st267> застосовується за заявою, що зроблена до ухвалення рішення.

Таким чином, судом апеляційної інстанції у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>.

Керуючись статтями 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338>, 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-побутове підприємство», подану начальником Терещук Іриною Віталіївною, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 08 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко А.В. Маляренко О.М. Ситнік