Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.,

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу Кузнецовського міського комунального підприємства на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кузнецовського міського комунального підприємства про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 до Кузнецовського міського комунального підприємства про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі - водієм автотранспортних засобів (водієм автобуса довжиною 5,07 м) автотранспортного управління Кузнецовського міського комунального підприємства.

Стягнуто з Кузнецовського міського комунального підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5 980,77 грн.

Стягнуто з Кузнецовського міського комунального підприємства в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що профспілковий комітет не дав обґрунтовану відповідь на подання про звільнення з роботи ОСОБА_1 в зв'язку з скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що посилання профспілки на те, що він має переважне право на залишення на роботі так як є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не можна вважати поважною причиною залишення працівника на роботі.

Суд не врахував, що позивача було особисто попереджено про наступне вивільнення з роботи за два місяця, що підтверджується його підписом у відомості попередження. Крім того, вказує, що така обставина позивачем не оспорюється.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи було проведено без дотриманням встановлено законом порядку .

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Судом установлено, що відповідачем було внесено зміни в штатний розпис, в результаті чого було скорочено 7,5 посад, в тому числі і посада водія автотранспортних засобів (водія автобуса довжиною 5.07 м) яку обіймав позивач. Про наступне вивільнення позивача було завчасно повідомлено.(а.с.50)

Колегія суддів вважає, що незгода позивача з наказом № 103 від 12 березня 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», не може вважатися непопередженням роботодавцем працівника про наступне вивільнення з роботи в контексті ст. 49-2 КЗпП України.

До звільнення позивачу було запропоновано вакантні на той час посади проте останній від запропонованих посад відмовився. (а.с.32-38)

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні численності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема і працівникам з тривалим безперервним стажем на даному підприємстві, в установі, організації.

Враховуючи, що посада яку обіймав позивач була одна і в новому штатному розписі відсутня, тому підстав для застосування положень ст..42 КЗпП України, щодо преважного права залишення на роботі у роботодавця не було.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2015 року профспілковому комітету було надіслано подання про надання згоди на звільнення з роботи в зв'язку з скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України 16 червня 2015 року ОСОБА_1 (а.с.19, 42).

Із витягу протоколу первинної профспілкової організації Кузнецовського міського комунального підприємств №8 від 27 травня 2015 року вбачається, що на засіданні профспілкового комітету було розглянуто подання адміністрації про звільнення п.1 ст.40 КЗпП України "ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. одруженого, діти дорослі, пенсіонера, є ліквідатором аварії на ЧАЕС ІІ категорії. Постановили: профспілковий комітет не дає згоду на скорочення ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП."(а.с. 21)

Згідно з ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

В аспекті положень ч. 7 ст. 43 та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі №6-703цс15.

З матеріалів справи вбачається, що висновок профспілкового комітету не містить обґрунтованих підстав для відмови в наданні згоди на звільнення позивача з роботи. Крім того, ст. 42 КЗпП України, визначено вичерпний перелік категорій працівників, яким надаються переваги в залишенні на роботі при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України, серед яких відсутня підстава залишення на роботі працівника, який є ліквідатором аварії на ЧАЕС ІІ категорії.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що відмова профспілкового комітету у дачі згоди на звільнення з роботи ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України є необґрунтованою, оскільки не мітить правового обґрунтування такої відмови.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, провівши скорочення чисельності працівників і виведення з штатного розпису штатних одиниць, в тому числі і посади яку займав позивач, дотримався визначеного законодавством порядку при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності працівників.

За таких обставин, підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України, ст. 39 Закону України«Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Кузнецовського міського комунального підприємства задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Кузнецовського міського комунального підприємства про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий : Судді :