Справа №489/2890/15-ц 17.11.2015 17.11.2015 17.11.2015
Провадження №22-ц/784/2589/15
Справа № 489/2890/15-ц
Провадження № 22-ц/784/2589/15 Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участі відповідача ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю

«Кредитні ініціативи»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2015 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договору купівлі-продажу кредитного портфелю недійсним,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 25 березня 2008 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 7 (далі - Договір), за умовами якого товариство передало відповідачу кредит у розмірі 15 300 грн., які позичальник зобов'язувався повертати частинами згідно умов договору та графіку.

18 травня 2012 р. між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок якого позивач набув право вимоги заборгованості за Договором.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що ОСОБА_3 не виконує свої зобов'язання за Договором, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 10 березня 2015 р. складає 36 074 грн. 81 коп., з яких: 13 065 грн. 96 коп. заборгованості за кредитом, 3 797 грн. 85 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 16 218 грн. комісії та 2 993 грн. штрафу, позивач просив суд стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати.

03 червня 2015 р. ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому, посилаючись на невідповідність вимогам закону договору купівлі-продажу кредитного портфелю, недотримання відповідачем істотних умов цього договору та неповідомлення його про його укладення, просив визнати цей договір недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2015 р. в первісному та зустрічному позовах відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на помилковість висновків суду щодо пропуску строку позовної давності для звернення з вимогами про стягнення кредитної заборгованості, невідповідність їх обставинам справи, а тому просить рішення суду в частин відмови у первісному позові скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність її доводів, зокрема, стосовно строку позовної давності, і просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 25 березня 2008 р. між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір № 7, за умовами якого товариство передало відповідачу кредит у розмірі 15 300 грн. на 24 місця, які позичальник зобов'язувався повертати частинами згідно умов договору та графіку до 10 квітня 2010 р., сплатити 8% річних за користування кредитом, а також щомісяця комісію за управління кредитом в розмірі 2%.

18 травня 2012 р. між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок якого та на підставі ст. 512 ЦК України позивач набув право вимоги заборгованості за Договором.

Відповідач виконував свої зобов'язання за договором неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 10 березня 2015 р. складає 36 074 грн. 81 коп., з яких: 13 065 грн. 96 коп. заборгованості за кредитом, 3 797 грн. 85 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 16 218 грн. комісії та 2 993 грн. штрафу Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Однак, з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Так, сторони кредитного договору домовились про те, що повернення кредиту та інших передбачених Договором платежів має відбуватися шляхом проведення 10 числа кожного місяця платежів в розмірі 997 грн. 98 коп., а останній платіж повинен бути внесений до 10 квітня 2010 р.

В силу ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно умов Договору сторонами встановлено строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до 10 числа місяця, а також на сплату процентів за користування кредитом, розрахованих виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Починаючи з листопада 2008 р. відповідач неналежно виконував щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та сплати інших платежів за Договором (а.с. 25).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідачем по справі 03 липня 2015 р. подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 59).

Аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі був стягувати несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В такому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 р.

При застосуванні наведених норм закону та правової позиції Верховного Суду України по даній справі слід врахувати наступне.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку та у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ЦК України).

Згідно відомостей, наданих позивачем, останній платіж за Договором в сумі 1 грн. відповідачем було здійснено 14 березня 2013 р. (а.с. 25).

Між тим, відповідач заперечує здійснення такого платежу і наполягає, що після 2009 р. жодної оплати за Договором не вчиняв.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Позивачем не надано жодного доказу проведення відповідачем платежу за Договором 14 березня 2013 р., а тому колегія суддів з урахуванням визнання цих обставин відповідачем та вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України приходить до висновку, що останній платіж ОСОБА_3 за Договором було проведено 02 грудня 2009 р. в сумі 99 грн. (а.с. 25), що також свідчить про переривання перебігу позовної давності, тобто з 02 грудня 2009 р. перебіг позовної давності почався заново.

З урахуванням викладених вимог закону та обставин справи, а саме: визначеного Договором строку остаточного виконання зобов'язань позичальником - 10 квітня 2010 р., переривання перебігу позовної давності, позовна давність для звернення з позовними вимогами щодо стягнення неповернутого кредиту закінчилась 02 грудня 2012 р., тоді як до суду з позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося 06 травня 2015 р., тобто з пропуском визначеного законом строку звернення до суду за захистом своїх прав.

За такого висновок суду в частині пропуску позивачем строку звернення з позовом про стягнення суми кредиту і відмову у зв'язку з таким у її стягненні є правильним.

Що стосується інших виплат, передбачених Договором, слід врахувати наступне.

За кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 3.3 Договору нарахування процентів за користування кредитом починається з дня наступного за днем видачі кредиту по день повного погашення кредиту.

Пунктами 2.4, 2.5 передбачено також щомісячна сплата комісії за управління кредитом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України 02 вересня 2015 р. по справі № 6-369 цс15

Оскільки в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України до правовідносин за кредитним договором застосовуються положення закону, що регулюють правовідносини позики, дана правова позиція може застосуватися при вирішення даного спору.

Тому у зв'язку з неповерненням суми кредиту вчасно позивач має підстави для нарахування й отримання процентів за користування кредитними коштами та комісії за весь час користування кредитними коштами, але в межах визначеної законом позовної давності - 3 роки (ст.257 ЦК України).

Оскільки позов подано до суду поштою 30 квітня 2015 р. (а.с. 32), стягненню з відповідача підлягає заборгованість по процентам та комісії з 30 квітня 2012 р. Згідно розрахунку, наданого позивачем (а.с. 24), заборгованість за процентами за період з 30 квітня 2012 р. по 10 березня 2015 р. становить 2 961 грн. 74 коп., по комісії - 10 404 грн., а разом - 13 365 грн. 74 коп.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно п. 5.2 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів, що підлягають сплаті позичальником на підставі п. 3.5 цього Договору, кредитодавець має право вимагати від сплати кредитодавцю неустойки (штрафу) в розмірі 20% від повної суми щомісячного платежу, зобов'язання по сплаті якого порушено позичальником.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу) застосовується позовна давність в один рік.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно розрахунку позивача відповідачеві нараховано штраф в сумі 2 994 грн. 25 червня 2012 р., а тому, звернувшись з вимогами про стягнення цього штрафу 30 квітня 2015 р., позивач пропустив визначений законом строк позовної давності, а тому підстав для стягнення цієї суми не має.

Виходячи з викладеного первісні позовні вимоги є доведеними, але частина позовних вимог: щодо стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та комісії за період часу до 30 квітня 2012 р., а також штрафу не підлягає задоволенню внаслідок пропуску позовної давності, у зв'язку з чим в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду слід скасувати, ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Одночасно в силу вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню з відповідачки й судовий збір, що становить 133 грн.66 грн.

Що стосується вирішення судом зустрічного позову, то в цій частині рішення суду не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки у ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги виникло внаслідок укладення з між ТОВ «ПростоФінанс» договору купівлі-продажу кредитного портфелю, а отже й перебіг позовної давності почався з дати укладення цього договору, не можна взяти до уваги.

Так, в силу ст. 514 ЦК України до нового кредитора, яким є позивач, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому новий кредитор має такі ж права на стягнення заборгованості за Договором на таких саме умовах, в тому числі стосовно строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2015 року в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 13 365 (тринадцять тисяч триста шістдесят п'ять) грн. 74 коп., заборгованості за кредитним договором, укладеним 25 березня 2008 року товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 № 7, яка складається з 2 961 грн. 74 коп. заборгованості по процентам та 10 404 грн., заборгованості по комісії, а також 133 (сто тридцять три) грн. 66 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: