Справа № 477/2271/15-ц
Провадження № 2/477/1041/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

10 листопада 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15050,10 грн.

В позовній заяві зазначав, що 27 червня 2006 року між сторонами був укладений договір, за яким позивач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних.

Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував його умови та не сплачував кредитні платежі належним чином, через що станом на 30 червня 2015 року за ним утворилася загальна заборгованість в сумі 15050,10 грн., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 29-30), у зв'язку з чим суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 27 червня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі - Договір), в якому сторони узгодили всі його умови (а.с. 11).

Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), що на той час мало статус закритого акціонерного товариства, зобов'язалося надати позичальнику, тобто відповідачу, кредит зі встановленням кредитного ліміту на кредитну картку в сумі 5000 грн., зі сплатою 3% на місяць. Визначено порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

На підтвердження укладення Договору між сторонами були складені та підписані заявка і умови надання банківських послуг.

Відповідно до п. 8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш як на 30 днів, - сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову (а.с. 12-17).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту, процентів та комісії за користування ним.

У зв'язку з вказаним, за позовом Банка 03 жовтня 2011 року (справа № 2-949/11) Жовтневим районним судом Миколаївської області прийнято рішення про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним договором в сумі 14725,66 грн., з яких заборгованість по кредиту 5091, 57 грн., заборгованість по відсоткам - 8456,68 грн., штрафу 500 грн. (фіксована складова) та 677,41 грн. (5% від ціни позову)(а.с. 7).

За такого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково без урахування сум боргу, що стягнуті за судовим рішенням від 03.10.2011 року.

З даних розрахунку заборгованості слідує, що розмір боргу по тіло кредиту з часу прийняття вищевказаного рішення не змінювався.

Отже, залишок заборгованості по тіло кредиту щодо якого рішення про стягнення ще не приймалося - відсутній, залишок заборгованості по процентам становить - 15034,65 грн. (23491,33 грн. - 8456,68 грн).

Щодо нарахованих сум штрафу, то умовами договору було передбачено повернення суми кредиту та сплати інших платежів (відсотків та комісії) щомісячними платежами.

У зв'язку з порушенням цих умов з відповідачки вже була стягнута сума кредиту в повному обсязі, отже позивач відмовився від умов, укладеного із відповідачем договору, стягнув всю суму кредиту, а не тільки заборгованість, та з набранням рішенням суду (судового наказу) про стягнення всієї суми, не може продовжувати застосовувати, передбачену Договором неустойку.

Повернення сум заборгованості, стягнутої за судовим рішенням може бути здійснено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а не відповідно до умов договору.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Однак такої вимоги позивачем не заявлено.

За вищевказаного, суд вважає, що в даному випадку застосування штрафних санкцій є подвійною відповідальністю боржника за одне і те ж порушення умов договору щодо строків сплати сум кредиту та інших платежів за договором, що є порушенням вимог ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, а також засад добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу по процентам в розмірі 15034,65 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1216,78 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість по процентам за кредитним договором від 27 червня 2006 року, що утворилася станом на 30 червня 2015 року, в сумі 15034 (п'ятнадцять тисяч тридцять чотири) грн. 65 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судові витрати у виді судового збору в сумі 1216 грн. 78 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя Л.М. Семенова