Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2015 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючий суддя Лаврушин О.М.

при секретарі Верній М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Добропільський комбінат хлібопродуктів», про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Добропільський комбінат хлібопродуктів», про відшкодування моральної шкоди мотивуючи тим, що з 3 листопада 2003 року по червень 2006 року він працював у ВАТ «Добропільський комбінат хлібопродуктів» водієм вантажного, легкового автомобіля.

30 вересня 2004 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму - крайовий перелом апофіза тіла L3 хребта, перелом лівої лонної кістки та вертлужної западини зліва, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 30.09.2004 р. та актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 30.09.2004 р.

Згідно з довідкою МСЕК №074392 від 06.05.2005 йому встановлена третя група інвалідності з втратою професійної працездатності в розмірі 50%. При повторному огляді 11.06.2014 року йому встановлена третя група інвалідності з втратою професійної працездатності в розмірі 40% на три роки з переоглядом 11.06.2017 р., що підтверджується довідками МСЕК №246456, №362852.

На підставі наданих ним у ФССНВ і ПЗ документів йому були призначені страхові виплати, передбачені законодавством, а саме одноразова допомога і щомісячні виплати.

Крім того, виробничою травмою йому була спричинена моральна шкода. Внаслідок отриманої травми мені він зазнав та продовжую зазнавати, перш за все, фізичну біль, фізичні та душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Внаслідок виробничої травми він фактично став калікою і його здоров'я вже ніколи не відновиться до колишнього стану.

З моменту травми змінився звичайний образ життя. Він змушений тривалий час знаходитись в лікувальних закладах з причин обстеження та лікування, де позбавлений домашнього затишку та звичайної обстановки, а сім'я, в свою чергу, весь цей час позбавлена йогої турботи.

Позивач вважає, що ушкодженням здоров"я йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 25000 грн.

Позивач надав заяву в якій позов підтримує і просить розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача надав письмові заперечення в яких позов не визнав і просить розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі їх заяв.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

21 вересня 2015 року позивач з первинним позовом про відшкодування моральної шкоди звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропіллі а.с.1).

За клопотанням позивача від 5 жовтня 2015 року ухвалою суду було замінено первісного відповідача та залучено по справі як належного відповідача Публічне акціонерне товариство «Добропільський комбінат хлібопродуктів» (а.с.51-53,56).

Своє клопотання позивач обґрунтовує тим, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Згідно з ч.8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно ст.153 КЗпП України, ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпечність технологічних процесів, машин, механізмів, обладнання та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці зобов'язує роботодавця створити на робочому місці і в кожному структурному підрозділі умови праці у відповідності з нормативно-правовими актами, а також забезпечити додержання вимог законодавства про права працівників в галузі охорони праці.

З такою думкою суд не погоджується виходячи з норм права, які діяли на час виникнення правовідносин між сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2004 року під час виконання трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму - крайовий перелом апофіза тіла L3 хребта, перелом лівої лонної кістки та вертлужної западини зліва, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 30.09.2004 р. та актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 30.09.2004 р.

Згідно з довідкою МСЕК №074392 від 06.05.2005 року йому встановлена третя група інвалідності з втратою професійної працездатності в розмірі 50%.

Згідно вимог ч.3 ст.1 Закону України «Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-Х!У, згідно якої, завданням страхування від нещасного випадку, передбачено відшкодування матеріальної і моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

В ст. 21 вказаного Закону встановлені обов"язки Фонду соціального страхування по своєчасному і повному відшкодуванню шкоди, завданої працівнику у зв"язку з ушкодженням здоров"я, в тому числі в п.п. Е п.1 даної статті передбачена виплата грошової суми за моральну шкоду за наявності факту завдання цієї шкоди потерпілому, а також виходячи з вимог ст. 28 цього Закону, Фонд зобов"язаний здійснювати страхові виплати за моральну шкоду.

Отже, вище вказана норма права діяла до 1 січня 2006 року.

З 1 січня 2006 року з набранням чинності Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України N 717-У згідно яких потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 8 жовтня 2008 року у справі N 1- 32/2008 зазначені зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу Законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

При вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суди правильно виходили із вимог статей 21. 28. 34 Закону N 1105-XIV в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком меднко- соціальної експертної комісії.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову.

Згідно статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Норми Закону N 1105-XIV передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, тому покладання на відділення Фонду соцстраху обов'язку зі сплати такої страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

За результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за І півріччя 2012 р. викладених в листі Верховного Суду України від 01.07.2012 р.зазначено, що право на отримання щомісячної страхової виплати у разі настання страхового випадку виникає в потерпілого, застрахованого відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 p. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією вперше стійкої втрати професійної працездатності за цим страховим випадком (постанови Верховного Суду України від 23 січня 2012 р. у справі N 6-92цс11, від 14 березня 2012 р. у справі N 6-3цс12).

В данному випадку вперше позивачу було встановлено третю групу інвалідності з втратою 50% професійної працездатності 6 травня 2005 року, то б то на час дії ч.3 ст.1 ЗаконуУкраїни «Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-Х!У, згідно якої, завданням страхування від нещасного випадку, передбачено відшкодування матеріальної і моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

Така можливість відшкодування моральної шкоди передбачалася і ст. 21 вказаного Закону, якою встановлені обов"язки Фонду соціального страхування по своєчасному і повному відшкодуванню шкоди, завданої працівнику у зв"язку з ушкодженням здоров"я, в тому числі в п.п. Е п.1 даної статті передбачена виплата грошової суми за моральну шкоду за наявності факту завдання цієї шкоди потерпілому, а також виходячи з вимог ст. 28 цього Закону, Фонд зобов"язаний здійснювати страхові виплати за моральну шкоду.

За таких обстави суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст.5,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Добропільський комбінат хлібопродуктів», про відшкодування моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий

Суддя О.М. Лаврушин

05.11.2015