Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"05" листопада 2015 р. Суворовський районний суд міста ОСОБА_1

у складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №18 в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення компенсації за порушення авторського права,

ВСТАНОВИВ:

В інтересах ОСОБА_2 в суд з позовом звернувся її представник ОСОБА_1, який вказав, що у січні 1979 році позивач створила літературний твір під назвою «Капітошка», зареєструвала свої авторські права у Державному департаменті інтелектуальної власності і отримала відповідне свідоцтво про державну реєстрацію авторського права на літературний твір Капітоша; також позивач отримала свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір "Персонаж Капітошка". Так як відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 допустив неправомірне використання оригінальної назви твору "Капітошка" шляхом відтворення вказаної назви в найменуванні копіцентру, в якому відповідач здійснюєте підприємницьку діяльність, а саме здійснивши розміщення назви твору на вивісці копіцентру та в товарних чеках, на що дозволу від позивача не отримував, лист щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору проігнорував, позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 36 000 грн., розмір якої визначений на підставі Ліцензійного договору з приводу використання твору в аналогічних умовах.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач до суду не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку,що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є автором літературного твору «Капітошка» і їй належать особисті немайнові та майнові авторські права на цей твір, що підтверджується свідоцтвом від 11.05.2004р. № 9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «Капітошка» та свідоцтвом № 54433 про реєстрацію авторського права на твір «Персонаж Капітошка» (а.с. 11, 13).

Оригінальність та самостійність назви твору "Капітошка"/«Капитошка» підтверджують зокрема: звіт про науково-дослідну роботу з вивчення специфіки іменування літературного персонажа «Капітошка» (за авторством позивача) та його можливих похідних варіацій у російській та українських мовах (а.с. 17-32); висновок експерта № 934 Львівського НДІСЕ експертизи обєктів інтелектуальної власності у цивільній справі № 569/23223/13-ц від 26.03.2014р. (а.с. 33-45); висновок експерта № 24/14 судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у господарській справі № 918/2018/13 від 24.04.2014р. (а.с. 46-55); висновок експерта № 69/14 за результатами проведення судової експертизи у цивільній справі № 569/3649/14-ц від 15.07.2014р. (а.с. 56-74); звіт «Вивчення рівня обізнаності споживачів України про бренд «Капітошка» Національного університету «Острозька академія» від 30.07.2014р. (а.с. 75-123).

Відповідачем здійснено використання оригінальної назви твору "Капітошка" шляхом відтворення вказаної назви в найменуванні копіцентру, в якому відповідач здійснюєте підприємницьку діяльність, а саме здійснивши розміщення назви твору на вивісці копіцентру та в товарних чеках (а.с. 131-133, 139-140, 143-144).

Представник позивача звертався до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з листом щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору (а.с. 135-138).

Як вбачається з копії ліцензійного договору № 1 від 19.02.2015р. позивач надала права сторонній особі на використання твору способом його відтворення у найменуванні приміщення (магазину, відділу чи ін..), де здійснює господарську діяльність ліцензіат, а також у друкованих матеріалах, відомостях, розміщених в мережі Інтернет. та пов'язаних з рекламною діяльністю ліцензіата, спрямованою на. залучення покупців у магазин, інформування останніх про діяльність магазину (рекламні буклети, листівки, постери, цінники, біл-борди, оголошення тощо), участь у виставках поза межами магазину (а.с. 125-129). Сума винагороди визначена в розмірі 36 000 грн.

Частиною 1 статті 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 54 Конституції, громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв'язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 54 Конституції, кожен громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Відповідно ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Частиною ч. 5 ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах.

Відповідно до ст. ст. 433, 440, 441, 442, 443 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», об'єктами авторського права є літературні та художні твори. Майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Використанням твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; продаж, передання в найм (оренду); імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо, а також інші дії, встановлені законом.

Використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі Закон) встановлено, що частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Також, згідно зі ст. 15 вказаного Закону, до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Стаття 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначає, що виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом; розповсюдження об'єктів авторського права - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 04.06.2010р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

За змістом статті 50 Закону порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до положень ст. 51 Закону, захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Згідно із Законом (ст. 1) розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

Відповідно до розяснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 4 червня 2010 року № 5, майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону), шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Так, позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону).

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

З огляду на положення Закону та роз'яснення зазначеної постанови Пленуму, виконання вимог Закону при використанні ним об'єкту авторського права зобов'язаний довести відповідач.

Будь-яких заперечень з боку відповідача проти позову не надходило.

Згідно п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; обєктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням обєкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних обєктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо".

Стаття 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначає розмір компенсації в мінімальних заробітних платах від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Вимогою позивачки є стягнення 36 000 грн., що складає 26,12 мінімальних заробітних плат та відповідає вимогам розумності й справедливості, так як на аналогічних умовах позивач надала дозвіл на використання твору іншій особі в аналогічній ситуації.

За таких підстав суд на підставі доказів, наданих сторонами та належним чином оцінених судом, дійшов висновку про те, що назва твору "Капітошка" є самостійним об'єктом відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», що підлягає правовій охороні.

Суд установивши, що ОСОБА_2 відповідачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 жодного дозволу на відтворення імені головного персонажа "Капітошка", оригінальної назви літературного твору "Капітошка" на здійснення діяльності та надання послуг з такою назвою не надавала, задовольняє позов на підставі ст. 50, п.п. «г» п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

В силу положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені позивачем судові витрати в сумі 487,20 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення авторського права задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за порушення авторського права в сумі 36 000 грн., понесені судові витрати в сумі 487,20 грн., а всього стягнути 36 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси.

Суддя