Справа №591/3247/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/2060/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Севаш»

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Севаш», третя особа ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и л а:

12 квітня 2013 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2012 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2013 року, ОСОБА_5, працюючий директором ТОВ «Севаш», був визнаний винним та засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, відповідно до ст. 49 КК України звільнений від відбування основного та додаткового покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Вказаним вироком стягнуто з ТОВ «Севаш» на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 53459,96 грн., яка складається, зокрема, з 44408 грн. - вартість будівельно-монтажних робіт, які необхідно виконати для усунення порушень в належному їм будинку, та відшкодована моральна шкода.

За вироком суду ОСОБА_5 був визнаний винним у тому, що він, будучи службовою особою ТОВ «Севаш», 02 серпня 2005 року на виконання умов усного договору, укладеного між відповідачем та ОСОБА_7 щодо виконання робіт по утепленню належного їм будинку в АДРЕСА_1 проявив службову недбалість, що виразилось у не отриманні відповідних дозволів, вважаючи, що тих документів, що були в нього в наявності у виді технічних умов, достатньо для проведення теплоізоляційних робіт, доручив працівникам провести вказані роботи.

Виконані працівниками товариства теплоізоляційні роботи в належному їм будинку без відповідного технологічного регламенту на проведення таких робіт та висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи призвели до зараження атмосферного повітря в будинку формальдегідом, концентрація якого в спальній кімнаті перевищувала гранично допустиму норму в 120 разів, а у великій кімнаті - в 113,33 рази, що спричинило їм середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи, проведеної у кримінальній справі, вартість ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню приміщень за адресою м. Суми, АДРЕСА_1, складає 63049 грн., що в 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Вироком суду встановлено, що злочинними діями ОСОБА_5 через неналежне виконання ним своїх службових обов'язків їм спричинені тяжкі наслідки.

У кримінальній справі відносно ОСОБА_5 в якості цивільного відповідача було залучене ТОВ «Севаш», з яким ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах. Суд згідно вироку стягнув з товариства на їх користь 44408 гр., необхідних для відновлення їх пошкодженого будинку, поклавши в основу висновки судової будівельно-технічної експертизи від 27 листопада 2012 року, яким визначена вартість робіт по відновленню пошкодженого забрудненням будинку.

Проте стягнута судом на їх користь матеріальна шкода на відшкодування вартості ремонтно-будівельних робіт не в повній мірі покриває завдану їм шкоду. Як вбачається з вироку суду, вартість будівельно-ремонтних робіт була стягнута судом в цінах на день заподіяння їм шкоди, тобто станом на серпень 2005 року.

У вироку суду зазначено, що вказані суми збитків на ремонт будинку можуть бути стягнуті з урахуванням індексу інфляції, оскільки з моменту вчинення злочину і час розгляду кримінальної справи пройшло більше семи років, однак потерпілими такі позовні вимоги не заявлялись, суд розглядає позов в межах заявлених вимог, і в подальшому потерпілі не позбавлені можливості звернутися до суду з новими позовами, які витікають з даної кримінальної справи, в порядку цивільного судочинства.

З часу заподіяння їм шкоди і по день вирішення заявленого ними цивільного позову в кримінальній справі вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого з вини службової особи відповідача належного їм будинку, змінилася в бік збільшення у зв'язку з ростом цін на будівельні роботи та матеріали. Тому стягнута судом на їх користь сума заподіяної шкоди не відповідає реальній вартості ремонтних робіт в будинку в зв'язку з її знеціненням через інфляційні процеси.

Посилаючись на ч.2 ст. 1192 ЦК України, згідно якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, зазначали, що за вироком суду на їх користь була стягнута заподіяна матеріальна шкода не в повному обсязі, а частково, без урахування реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, та вважали, що на їх користь слід стягнути суму матеріальної шкоди за ремонт належного їм будинку в цінах на час звернення з даним позовом до суду.

Просили стягнути з відповідача на їх користь на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, орієнтовно 30 000 грн., а також понесені судові витрати. Для визначення розміру матеріальної шкоди просили призначити судову будівельно-технічну експертизу для визначення вартості будівельно - монтажних робіт та будівельних матеріалів, які необхідно виконати для відновлення їх будинку, пошкодженого внаслідок виконання теплоізоляційних робіт, що призвели до зараження атмосферного повітря в будинку формальдегідом, в цінах станом на даний час (а.с.2-3, т.1).

Після проведення судової будівельно-технічної експертизи позивачі 10 липня 2013 року збільшили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача на їх користь на відшкодування матеріальної шкоди 68 836 грн. Посилались на те, що згідно висновку вказаної експертизи, вартість будівельно-монтажних робіт, які необхідно провести для відновлення стану їх будинку, в цінах станом на червень 2013 року складає 112 354 гр. За вироком суду від 26 грудня 2012 року на їх користь стягнуто вартість тих самих робіт в цінах станом на 4 серпня 2005 року - 43518 гр., а тому просили стягнути на їх користь різницю вартості вказаних робіт: 112 354 грн. - 43 518 грн. = 68 836 грн. та витрати на проведення експертизи в сумі 1958,40 грн. - всього 70 794 грн. 40 грн. (а.с.78-79, т.1).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2013 року стягнуто з ТОВ «Севаш» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 34 418 грн. на користь кожного на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та на користь ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертизи у сумі 1958,40 грн.

Стягнуто з ТОВ «Севаш» судовий збір на користь держави в сумі 688 грн. 36 коп. (а.с.126 - 129, т.1).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2015 року заява відповідача про перегляд заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2013 року залишена без задоволення (а. с. 170-172, т. 1, а. с. 17-18, т.2).

В апеляційній скарзі ТОВ «Севаш», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказує, зокрема, що пред'явлення повторного цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди, яка вже стягнута вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2012 року, було з боку позивачів зловживання правом, що заборонено законом (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Суд першої інстанції з цих підстав повинен був відмовити у задоволенні позову.

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення, оцінив висновок будівельно-технічної експертизи №178 від 25 червня 2013 року як належний та допустимий доказ і застосував його, частково задовольнивши позов, чим порушив процесуальний закон в частині оцінки доказів, так як цим суд по новому встановив факти, вже встановлені вироком суду у кримінальній справі у частині визначення розміру матеріальної шкоди. Потерпілі мали право звернутися з окремим цивільним позовом на підставі цього вироку суду лише стосовно стягнення інфляційних збитків.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на дату постановлення вироку суду у кримінальній справі позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїми силами зробили ремонт у своєму будинку, вартість ремонту повинна визначатись на дату проведення ремонтних робіт, а тому і з цих підстав вартість ремонтних робіт, визначена висновком №178 від 25 червня 2013 року, не може братись за основу при задоволенні позову. Позивачі, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, повинні були вимагати відшкодування дійсно понесених на ремонт витрат (а.с.38 - 40, т.2).

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачів, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду в частині обґрунтування висновків та порядку розрахунку розміру шкоди, наведених в мотивувальній частині рішення, не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що діями працівника відповідача заподіяна майнова шкода позивачам, і, вирішуючи питання про правові підстави для її відшкодування та для визначення її розміру, суд виходив з різниці вартості будівельно-монтажних робіт у цінах станом на серпень 2005 року і на червень 2013 року, визначених висновками судових будівельно - технічних експертиз.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись не можна, оскільки вони не узгоджуються з обставинами справи та вимогами матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2012 року у кримінальній справі № 1806/1-509/11 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. ст. 275 ч. 2, 365 ч. 3 КК України, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2013 року, встановлено, що ОСОБА_5, будучи службовою особою ТОВ «Севаш», 02 серпня 2005 року на виконання умов усного договору, укладеного між товариством та ОСОБА_3 щодо виконання робіт по утепленню належного позивачам будинку в АДРЕСА_1 проявив службову недбалість, що виразилось у не отриманні відповідних дозволів, вважаючи, що тих документів, що були у нього в наявності у вигляді технічних умов, достатньо для проведення теплоізоляційних робіт, доручив працівникам провести вказані роботи.

Виконані працівниками товариства теплоізоляційні роботи в належному позивачам будинку без відповідного технологічного регламенту на проведення таких робіт та висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи призвели до зараження атмосферного повітря в будинку формальдегідом, концентрація якого в спальній кімнаті перевищувала гранично допустиму норму в 120 разів, а у великій кімнаті - в 113,33 рази, що спричинило позивачам середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вказаним вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2012 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, йому призначене покарання 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки, зі сплатою штрафу на користь держави 4 250 грн.

ОСОБА_5 звільнено від основного та додаткового покарань, призначених за цим вироком, на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Стягнуто з ТОВ «Севаш» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдану їм матеріальну шкоду у розмірі 53 459 грн. 96 коп. та на відшкодування моральної шкоди по 10 000 грн. на користь кожного.

Стягнуто з ТОВ «Севаш» на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

З вказаного вироку вбачається, що потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звертались у кримінальній справі до ТОВ «Севаш» з позовом про стягнення на їх користь матеріальної шкоди в сумі 75665,96 гр., який суд задовольнив частково на суму 53459,96 гр., яка складається, зокрема, з 44 408 грн. - вартість будівельно-монтажних робіт, які необхідно виконати для усунення порушень у будинку позивачів (визначена висновком експертизи) з урахуванням фактичної вартості 5 вікон, замінених потерпілими на суму 3130 грн., оскільки експертом вартість цих вікон зазначена з урахуванням зносу у розмірі 2240 грн., а також витрати на лікування потерпілих у медичних закладах в сумі 3568,15 гр., на санаторно-курортне лікування - 4555,54 гр., вартість матрацу - 840 гр., вартість проїзду потерпілих за направленням слідчого до медичних закладів м. Києва - 88, 27 гр.

В основу вироку в частині вирішення цивільного позову суд поклав висновок судової будівельно-технічної експертизи від 27 листопада 2012 року, згідно якого вартість будівельно-монтажних робіт, які фактично виконані відповідно до висновків компетентних органів для усунення порушень, допущених ТОВ «Севаш» при виконанні робіт по утепленню стін в будинку позивачів, при здійсненні цих робіт підрядним способом, складає в цінах станом на серпень 2005 року 63049 гр.

Суд при розгляді кримінальної справи прийшов до висновку, що не підлягає стягненню на користь позивачів кошторисний прибуток у розмірі 6 206 грн., кошти на покриття адміністративних витрат будівельно-монтажних організацій у розмірі 2 817 грн. та податок на додану вартість у розмірі 10 508 грн., що зазначено у висновку додаткової будівельно-технічної експертизи від 27 листопада 2012 року /т.7 кримінальної справи, а.с.32-49/, оскільки ці показники підлягають стягненню тільки у випадку виконання робіт будівельно-монтажними організаціями, які є платниками податку на додану вартість, та зазначив, що в даному випадку потерпілі робили ремонт у своєму будинку без участі будівельно-монтажних організацій.

Крім того, у вироку суд зазначив, що вказані суми збитків за ремонт будинку можуть бути стягнуті з урахуванням індексу інфляції, оскільки з моменту вчинення злочину і на даний час пройшло більше семи років, однак потерпілими такі позовні вимоги не заявлялись, а суд розглядає позов тільки в межах заявлених вимог і в подальшому потерпілі не позбавлені можливості звернутись до суду з новими позовами, які витікають з даної кримінальної справи в порядку цивільного судочинства (а.с. 7-12).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №718 від 25 червня 2013 року, проведеної в даній цивільній справі, вартість тих самих будівельно-монтажних робіт, які фактично виконані відповідно до висновків компетентних органів для усунення порушень, допущених ТОВ «Севаш» при виконанні робіт по утепленню стін в будинку, розташованому за адресою м. Суми, АДРЕСА_1, станом на дату складання висновку (червень 2013 року) при здійсненні цих робіт підрядним способом, складає 145 070 грн., у тому числі вартість будівельно-монтажних робіт - 112 354 гр., з них кошторисна вартість матеріалів - 45 358 грн. (а.с.56-60).

Вирішуючи спір у даній цивільній справі та пославшись на зазначені обставини, в тому числі і на обставини, встановлені вироком суду від 26 грудня 2012 року, суд вважав, що зазначене у вироку суду право позивачів на стягнення матеріальної шкоди, розмір якої був визначений у вироку суду в цінах станом на серпень 2005 року і мав значення для кваліфікації злочинних дій ОСОБА_5, з врахуванням індексу інфляції може бути реалізоване шляхом порівняння цін при визначенні вартості будівельно-монтажних робіт.

Пославшись на висновок судової будівельно-технічної експертизи №178 від 25 червня 2013 року, згідно якої вартість тих самих будівельно-монтажних робіт для усунення порушень, допущених ТОВ «Севаш» при виконанні робіт по утепленню стін в будинку, станом на червень 2013 року складає 145 070 грн., в тому числі без додаткових нарахувань у випадку здійснення робіт підрядним способом - 112 354 гр., суд вважав, що, оскільки з відповідача за вироком суду вже стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 53 459,96 грн., то на користь позивачів необхідно стягнути заподіяну шкоду в розмірі, що визначений експертом: по 34418 грн. на кожного (тобто, як просили позивачі, 112 354 гр. - 43 518 грн. = 68 836 грн.: 2) та витрати по оплаті експертизи 1958,40 грн.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

П. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачає відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦПК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст. 1192 ЦПК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з послідуючими змінами, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

У тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 61 КК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки суд при постановленні вироку вирішив і цивільний спір, то встановлені ним при вирішенні спору обставини, обов'язкові для суду у даній цивільній справі на підставі положень ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, в тому числі висновки суду у вироку про те, що розмір заподіяної позивачам пошкодженням будинку матеріальної шкоди складає вартість будівельно - монтажних робіт без нарахувань, передбачених у випадку виконання робіт будівельно-монтажними організаціями, які є платниками податку на додану вартість.

З врахуванням зазначеного при розгляді цивільного позову у цивільній справі суд зробив вірний висновок про те, що позивачі мають право на відшкодування шкоди у вигляді інфляційних втрат, проте помилково визначив розмір цієї шкоди у вигляді різниці вартості одних і тих самих будівельно-монтажних робіт, визначеної станом на серпень 2005 року і на червень 2013 року.

З матеріалів справи вбачається. що засновники товариства - відповідача (дві особи, в тому числі третя особа ОСОБА_5.), згідно протоколу № 01/02-15 від 17 лютого 2015 року прийняли рішення про ліквідацію товариства, про створення ліквідаційної комісії та призначили ліквідатором товариства Пономаренка В.П., про що внесенні відповідні відомості у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.158- 161, 215-217, т.1).

З повідомлень відділу ДВС Сумського міського управління юстиції вбачається, що всі виконавчі провадження по примусовому виконанню вироку суду в частині вирішення цивільних позовів та рішення суду від 4 вересня 2013 року станом на 27 лютого 2015 року були об'єднані в одне виконавче провадження (а.с.7-8, т.2).

В процесі виконання судових рішень про стягнення з відповідача коштів на відшкодування позивачам матеріальної та моральної шкоди державним виконавцем проводилась оцінка описаного нерухомого майна боржника в 2013 і 2014 роках, з якою двічі боржник не погоджувався, вимагав рецензування звіту про оцінку майна. Після підтвердження вартості нерухомого майна відповідач вимагав закінчити зведене виконавче провадження, в тому числі виконавчого листа № 1806/1-509/11 від 26 грудня 2012 року, виданого на підставі вироку суду, про стягнення з боржника на користь кожного з відповідачів по 26729,98 гр. та на відшкодування моральної шкоди по 10000 гр., посилаючись на те, що боржник перебуває у стадії ліквідації.

Після отримання відмови відділу ДВС у завершенні виконавчого провадження відповідач звернувся з адміністративним позовом до Сумського окружного адміністративного суду, постановою якого, згідно пояснень позивачів, йому відмовлено у задоволенні позову до державного виконавця та відділу ДВС про зобов'язання закрити зведене виконавче провадження ВП № 37888686 про стягнення заборгованості з товариства, а виконавчі листи передати ліквідатору для подальшого виконання у процедурі припинення (ліквідації) боржника за рішенням власника (а. с. 4 -15, т.2).

Як вбачається з матеріалів справи, пояснили позивачі і цього не спростував відповідач, вирок суду від 26 грудня 2012 року в частині відшкодування матеріальної шкоди кожному з позивачів в сумі 26729,98 гр., в тому числі вартості будівельно-монтажних робіт в цінах станом на серпень 2005 року, і рішення суду від 4 вересня 2013 року виконані фактично в червні 2015 року.

З постанов державного виконавця від 19 червня 2015 року вбачається, що оскаржуване рішення суду від 4 вересня 2013 року виконане 18 червня 2015 року, позивачам сплачені кошти в сумі по 34418 гр. кожному та на користь ОСОБА_3 сплачені понесені нею судові витрати на проведення експертизи, в зв'язку з чим виконавчі провадження закінчені (а.с.191-192, т.1, 203-210).

Після фактичного виконання рішення суду від 4 вересня 2013 року відповідач в особі його ліквідатора оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку.

Не погоджуючись з порядком розрахунку шкоди, який застосував суд, задовольняючи позов оскаржуваним рішенням суду, колегія суддів в той же час вважає, що сума, яка стягнута з відповідача на користь позивачів, є такою, що відповідає обставинам справи та межам заявленого позову.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Межі заявлених вимог включають в себе, зокрема, предмет та підстави позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову - чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

За змістом положень ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що вироком суду від 26 грудня 2012 року стягнута та сума шкоди, яка була покладена в основу обвинувачення для кваліфікації злочинних дій ОСОБА_5, позивачі обґрунтовано звернулись фактично з позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, у вигляді інфляційних втрат, хоча спосіб обрахування таких втрат, застосований ними, з чим помилково погодився і суд, є невірним.

Хоча ціни, закладені в основу висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 червня 2013 року, включають в себе, безсумнівно, і інфляційні показники, не можна погодитись з висновком суду про стягнення як шкоди різниці в цінах будівельно-монтажних робіт.

Оскільки вироком суду в частині вирішення цивільного позову вже було визначено, в якому розмірі підлягає відшкодуванню заподіяна позивачам пошкодженням будинку шкода, а саме - у розмірі вартості будівельно - монтажних робіт без врахування інших нарахувань за умови, якби ці роботи проводились підрядним способом, то належним способом захисту порушеного права позивачів буде застосування індексу інфляції, починаючи з серпня 2005 року, до вже стягненої вироком суду суми, тобто 44 408 гр., визначеної в цінах станом на серпень 2005 року.

Як вбачається з вироку суду, на користь позивачів стягнуто вартість будівельно - монтажних робіт не в сумі 43 518 гр., як помилково зазначили позивачі, а в сумі 44 408 гр., оскільки суд при винесенні вироку врахував вартість 5 нових вікон, а не вікон з врахуванням їх зносу.

При обрахуванні загального індексу інфляції підлягають врахуванню лише індекси більше 100%.

Індекс інфляції за спірний період з 1 вересня 2005 року по 4 вересня 2013 року (день ухвалення оскаржуваного рішення суду) складає:

2005 рік - 1,004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 = 1,034419

2006 рік - 1, 1241024

2006 рік - 1, 166

2008 рік - 1,2304827

2009 рік - 1, 1264751

2010 рік - 1, 1074814

2011 рік - 1,0636284

2012 рік - 1,010039

2013 рік - 1,002 х 1,001 (січень, травень) = 1,003002

Загальний індекс інфляції за вказаний період становить 2,2426641.

Сума інфляційних втрат за період з 1 вересня 2005 року по 4 вересня 2013 року становить 44 408 гр. х 2,2426641 - 44408 гр. = 99592, 23 гр. - 44408 гр. = 55184,23.

Тобто на користь кожного з позивачів підлягало стягненню судом першої інстанції 55 184,23 гр. : 2 = 27 592,19 гр.

Враховуючи, що колегія суддів погоджується з доводами скарги відповідача про наявність інших правових підстав для вирішення спору, а тому, як наслідок, і в частині невірного розрахунку розміру шкоди, є підстави для зміни рішення суду в частині мотивів, покладених в основу оскаржуваного рішення суду.

Змінюючи рішення суду в його мотивувальній частині, колегія суддів враховує і наступне.

Враховуючи, що відповідач сплатив позивачам стягнену вироком суду суму лише в червні 2015 року, індекс інфляції за вказаний період станом на час фактичної сплати в червні 2015 року становить:

2005 рік - 1,004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 = 1,034419

2006 рік - 1,1241024

2006 рік - 1, 166

2008 рік - 1,2304827

2009 рік - 1, 1264751

2010 рік - 1, 1074814

2011 рік - 1,0636284

2012 рік - 1,010039

2013 рік - 1,0140731

2014 рік - 1,249

2015 рік - 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 = 1,4014658.

Загальний індекс інфляції за вказаний період становить 3,9689588.

(Індекси інфляції наведені у розмірі, поділеному на 100%).

На час фактичної виплати позивачам стягненої вироком суду суми інфляційні втрати становлять: 44 408 гр. х 3,9689588 - 44408 гр. = 176253,52 гр. - 44408 гр. = 131845 гр.

Сума інфляційних втрат на користь кожного з позивачів становила на час фактичної сплати їм в червні 2015 року коштів, стягнених за оскаржуваним рішенням суду від 4 вересня 2013 року: 131 845 гр. : 2 = 65 922,76 гр., що більше, ніж стягнено за оскаржуваним відповідачем рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду в мотивувальній частині, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, встановлений ст. 11 ЦПК України, та положення ст. 303 ЦПК України, згідно якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду оскаржив відповідач, підстави для зміни рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в іншій частині відсутні.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що на час ухвалення вироку суду 26 грудня 2012 року позивачі зробили ремонт своїми силами, а тому слід було визначати розмір заподіяної їм шкоди виходячи з їх фактичних затрат, а не виходячи з розміру необхідних затрат, встановлених висновком будівельно-технічної експертизи. Вирок суду в цій частині набрав законної сили, встановлені судом обставини в цій частині в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню і є обов'язковим для суду у даній цивільній справі.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Севаш» задовольнити частково.

Змінити заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2013 року в даній справі, змінивши його мотивувальну частину.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2013 року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -