Справа 206/4180/14-ц
Провадження 2/206/14/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2015 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

пр секретарі Гуртовий В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Дніпропетровська міська рада, Виконавчий комітет Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2014р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Виконавчий комітет Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач посилалася на те, що 22 серпня 1995 року старшим державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване 27 березня 1997 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, в якому посвідчується, що спадкоємцем майна ОСОБА_6, померлого 27 січня 1995 року є його дружина - ОСОБА_1, що мешкає за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Відпочинку, буд. 83. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається, зокрема, з житлового, саманного, обкладеного цеглою будинку А-І, житловою площею 43,3 кв. м., літньої кухні Б глинобитної, обкладеної цеглою, навісу В дощатого, душа Д дощатого, вбиральні Е дощатої, огорожі № 1-3, інших споруд К, І, розташованих на земельній ділянці розміром 600 кв. м., що знаходяться за адресою місто Дніпропетровськ, вулиця Відпочинку, будинок № 83, що належали померлому на підставі договору будівництва, посвідченого в Шостій дніпропетровській державній нотаріальній конторі 2 серпня 1965 року.

У червні 2010 року гр. ОСОБА_2, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. № 85, самовільно переніс огорожу, що поділяє земельні ділянки відповідача та позивача, вглиб ділянки останньої на відстань 1.5 м., вбив залізну трубу, біля будинку позивача, та встановив від неї паркан уздовж ділянки до її кінця. Таким чином було самовільно перенесено межу, що поділяла домоволодіння позивача та відповідача, збільшено розмір земельної ділянки за рахунок ділянки Відповідача, розмістив огорожу фактично впритул будинку, перешкодивши в нормальному користуванні газовим лічильником позивача, що встановлений на будинку зі сторони огорожі, викопав на самовільно зайнятій землі позивача зливну яму всім цим, порушивши правила добросусідства. На багаторазові прохання позивача відновити межу, знести паркан, засипати зливну яму та звільнити земельну ділянку, ОСОБА_2 лише чинив погрози, тому в липні 2010 року Позивач звернулася з заявою до виконкому Самарської в м. Дніпропетровську ради з приводу межі між її домоволодінням та домоволодінням №85 по вулиці Відпочинку та отримала відповідь від 21 липня 2010 року за № В-16, заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів, керуючого справами виконкому ОСОБА_7 про те, що звернення було розглянуто з виїздом на місце. Під час обстеження було встановлено, що ширина ділянки домоволодіння № 85/1 з боку вулиці збільшена приблизно на 1,5 м. за рахунок ділянки домоволодіння заявника. ОСОБА_8 було роз'яснено неправомірність його дій та видано попередження про необхідність приведення фактичних меж земельної ділянки до меж, які вказані в технічному паспорті МБТІ.

На депутатський запит народного депутата України ОСОБА_9, стосовно звернення гр. ОСОБА_1, що мешкає за адресою вул. Відпочинку, № 83 з питань спору з сусідом гр. ОСОБА_10 (вул. Відпочинку, № 85/1) з приводу порушення межі між домоволодіннями, 21 лютого 2014 року за № 2-24/312/1, заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_11, була надана відповідь, що в черговий раз, районною у місті радою було проведене комісійне обстеження домоволодіння по вулиці Відпочинку, № 83, з виїздом на місце фахівців відділу комунального господарства районної у місті ради, голови територіальної ради самоорганізації населення ж. м. Ігрень ОСОБА_12 за участю заявниці та її доньки. Під час проведення обстеження були розглянуті правовстановлюючі документи на домоволодіння № 83 по вул. Відпочинку та технічний паспорт з замірами земельної ділянки, затверджений Головним управлінням Держземагенства м. Дніпропетровська в Дніпропетровській області, виконавець ТОВ "Геополіс", де зазначено, що ширина ділянки заявниці зменшена з боку вулиці на 1,5 м. за рахунок самовільного збільшення гр. ОСОБА_2 земельної ділянки. Розглянути документи на домоволодіння № 85/1 було неможливо, тому що гр. ОСОБА_2 не захотів спілкуватись з членами комісії та виїхав з дому. Гр. ОСОБА_1 були надані роз'яснення щодо неправомірності дій гр. ОСОБА_13 та рекомендовано вирішувати усі питання у відповідності до ст. 103 Земельного кодексу України "Добросусідство", якщо це не можливо вона має право звернутись до суду за матеріальними та моральними збитками.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила відновити розмір та межі земельної ділянки під № 83, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Відпочинку, відповідно до правовстановлюючої документації.

Також просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, а саме - засипати вигрібну яму, знести залізну трубу та паркан з земельної ділянки під № 83 (вісімдесят три) по вулиці Відпочинку, місто Дніпропетровськ (а.с. 79-82, 208).

Позивач ОСОБА_1 в судовоме засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_14 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Наполягав на тому, що площа земельної ділянки позивача суттєво зменшилася з часу самовільно переносу відповідачем ОСОБА_2 огорожі, що поділяє його земельну ділянку з позивачем.

Під час розгляду справи були залучені співвідповідачі ОСОБА_3, яка є сестрою ОСОБА_2, та ОСОБА_4, яка згідно реєстрації права власності на нерухоме майно є власником домоволодіння №85 по вул. Відпочинку в м.Дніпропетровську.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, та їх представник ОСОБА_15 в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі та заперечували проти його задоволення. ОСОБА_2 пояснив, що документально до цього часу власником домоволодіння, в якому він проживає, вказано його матір, яка померла близько 15 років тому, а він з сестрою ОСОБА_16 прийняли спадщину, але не оформлювали право власності. Він мешкає там майже все життя, і ні він, ні хто інший за декілька десятків років паркан між домоволодіннями його і позивача не переставляв. Навпаки, ОСОБА_1 декілька років тому прибудувала до свого будинку вентиляцію та газовідведення опалювального котла, яка знаходиться фактично на території його подвіря.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі. Яким чином вона вказана у реєстраційних документах як єдиний власник домоволодіння №85 по вул. Відпочинку в м.Дніпропетровську, не змогла. Підтвердила, що фактично територію її домоволодіння від домоволодіння позивача ОСОБА_1 відділяє домоволодіння, де мешкає ОСОБА_2, з яким вони спільно володіють житловим будинком і жодних спорів з приводу меж земельних ділянок між ними не виникає.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні покладалася на розсуд суду, просила ухвалити рішення згідно чинного законодавства.

Представник третьої особи Дніпропетровська міська рада ОСОБА_17 в судовому засіданні покладалася на розсуду суду.

Вислухавши доводи та пояснення сторін, їх представників, допитавши експерта ОСОБА_18, дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння за адресою місто Дніпропетровськ, вулиця Відпочинку, будинок № 83 належало ОСОБА_6 на підставі договору будівництва, посвідченого в Шостій дніпропетровській державній нотаріальній конторі 2 серпня 1965 року за реєстровим № 1462 та зареєстрованого в Дніпропетровськом інвентарбюро 10 лютого 1970 року під № 24-56 (а.с. 6, 158-161)

10 червня 1965 року, представником Управління головного архітектора міста Дніпропетровська, інженером ОСОБА_19, згідно рішення Ігренської міської Ради народних депутатів від 25 квітня 1965 року, за № 10,складений ОСОБА_7 відводу земельної ділянки, за яким було проведено відвід в натурі земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовнику ОСОБА_6, розташованої в місті Ігрень, вулиця Толстого, № 61-а (нині місто Дніпропетровськ, вулиця Відпочинку, № 83), площею 600 кв. м. (а.с.7).

Сектором земельних відводів УГА міста Дніпропетровська видано Довідку про землекористування, про те, що ділянка розміром 600 кв. м., розташована за адресою місто Ігрень, вулиця Толстого, № 61-а, знаходиться в користуванні громадянина ОСОБА_6 на підставі Рішення виконкому Ігренської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 25 квітня 1965 року. (а.с.8).

10 червня 1965 року, узгодженим Головним архітектором міста ОСОБА_20, Генеральним планом, зокрема зазначається характеристика земельної ділянки, а саме її розмір з боку вулиці Толстого (нині вулиця Відпочинку) - 10,5 м. (а.с. 9).

Технічним паспортом від 27 червня 1995 року, за реєстровим номером 24-56, інвентарний номер 1644 на житловий будинок індивідуального житлового фонду, за адресою Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, Самарський район,вулиця Відпочинку, №83, зазначається План земельної ділянки розміром 600 кв. м., де, зокрема зазначені такі характеристики, а саме розмір земельної ділянки: 10.5 м. - з боку вулиці Відпочинку; 57,15 м. - з боку домоволодіння № 81; 10,5 м. - з боку вулиці Романовського; 57,15 - з боку домоволодіння № 85; та план її забудови - А-1 житловий будинок; Б літня кухня; В навіс; Г сарай; Д, Е душова, вбиральня; № 1-3 огорожа; к, І інші споруди (а.с. 10-16).

Спадкоємцем майна ОСОБА_6, померлого 27 січня 1995 року є його дружина - ОСОБА_1, що мешкає за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Відпочинку, буд. 83, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого старшим державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 22 серпня 1995 року за реєстровим № 1-2093, спадкова справа 320/95 та зареєстроване 27 березня 1997 року в реєстровій книзі під № 24-56 Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації. (а.с.6).

Листом від 21 липня 2010 року за № В-16, заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів, керуючого справами виконкому ОСОБА_7, ОСОБА_1 Повідомлено про те, що звернення було розглянуто з виїздом на місце. Під час обстеження було встановлено, що ширина ділянки домоволодіння № 85/1 з боку вулиці збільшена приблизно на 1,5 м. за рахунок ділянки домоволодіння заявника. ОСОБА_8 було роз'яснено неправомірність його дій та видано попередження про необхідність приведення фактичних меж земельної ділянки до меж, які вказані в технічному паспорті МБТІ. (а.с. 17).

Як вбачається з матеріалів технічної документації із землеустрою, наданої на запит суду, спадкоємцем ОСОБА_1 надано заяву від 05.11.2012 (вх. №6/53/068-05.11.12) до Управління Держкомзему у Дніпропетровській області, щодо присвоєння (визначення) кадастрового номеру земельній ділянці за адресою вул. Відпочинку, 83 у м. Дніпропетровську, право власності (користування) на яку не зареєстроване (а.с.154-167).

Земельна ділянка за адресою: вул. Відпочинку буд. 83, м. Дніпропетровськ, кадастровий номер № :09:291:0032, площею 0,0583 га належить ОСОБА_1, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 013 від 09.04.2013р. (а.с.34-38).

Згідно відповіді Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області вказано про те, що 09.04.2013 була проведена державна реєстрація земельної ділянки по вул. Відпочинку, 83, м. Дніпропетроівськ та також інформацію, що внаслідок пожежі в архіві у 2008 році, було знищено всю наявну документацію із землеустрою, в тому числі документацію із землеустрою на земельну ділянку, яка розташована за адресою: вул. Відпочинку, № 85. Також право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: вул. Відпочинку, 85/1 у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська станом на 01.01.2013 не зареєстровано. (а.с. 153).

На депутатський запит Народного депутата України ОСОБА_9, стосовно звернення гр. ОСОБА_1, що мешкає за адресою вул. Відпочинку, № 83 з питань спору з сусідом гр. ОСОБА_2 M B. (вул. Відпочинку, № 85/1) з приводу порушення межі між домоволодіннями, 21 лютого 2014 року за № 2-24/312/1, заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_11, була надана відповідь та роз'яснення, щодо неправомірності дій гр. ОСОБА_13 та рекомендовано вирішувати усі питання у відповідності до ст. 103 Земельного кодексу України "Добросусідство", якщо це не можливо вона має право звернутись до суду за матеріальними та моральними збитками (а.с. 18).

06 червня 1973 року ОСОБА_21 придбала житловий будинок літ. А-1, загальною житловою площею 42,7 кв. м., з господарськими будівлями, що знаходився за адресою м. Ігрень вул. Толстого №67 (на теперішній час вул. Відпочинку №85/1, м. Дніпропетровськ), що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори ОСОБА_22 за реєстром №4024 (а.с. 41-42).

Довідкою виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради №92 від 21.04.2005р. передбачено, що домоволодіння, яке належало ОСОБА_21 мало №67 по вул. Толстого, та на теперішній час має №85/1 по вул. відпочинку. (а.с. 69).

15 серпня 1995 року ОСОБА_21 склала заповіт на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_23, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №1-2015 (а.с. 40).

25 січня 1956 року ОСОБА_24 придбав домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, пос. К. Маркса, вул. Толстого буд. 47, (на теперішній час вул. Відпочинку №85/2, м. Дніпропетровськ), та складається з будинку літ. А-1, веранда а-1, тамбур а2-1, сарай Б-1, сарай В-1цибор №1, колодязь №2, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори ОСОБА_25 за реєстром №2-684 (а.с. 84).

З матеріалів інвентарної справи на домоволодіння № 85/2 в м. Дніпропетровськ вбачається, спадкоємцем майна ОСОБА_26, померлої 01 жовтня 2003 року, яке належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.09.1999р. за реєстровим №2-448 та зареєстрованого в дніпропетровському МБТІ 28.09.1999р. номер запису 139, в книзі 3, реєстраційний номер 5437097 - є її дочка ОСОБА_4, , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_27 14 квітня 2004 року за реєстровим № 1-658, спадкова справа 20/04 та зареєстроване 18 травня 2004 року в реєстровій книзі №3 під № 139 Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації. (а.с.99-106).

Домоволодіння за адресою: вул. Відпочинку буд. 85, м. Дніпропетровськ, з земельною ділянкою, площею 1231 кв. м. згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_26 06.11.2000р. на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.10.2000р. № 2686. Крім того самовільно зайнятої землі 13кв. м. Рішенням виконкому Самарської райради від 28.10.1999р. №532 узаконено літні кухні Д. Б. ОСОБА_28 Узаконена житлова площа складає 59,7 кв. м., належить ОСОБА_4., що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно № 25451747 від 12.08.2014р. (а.с.70-71).

За клопотанням позивача ОСОБА_1 було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення меж земельних ділянок домоволодіння № 83 та № 85/1 по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську. З висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1523/1524-15 від 28.09.2015 року, складеного судовим експертом ОСОБА_18, вбачається, що надати відповідь на питання «Чи збігаються за розмірами та конфігурацією земельні ділянки домоволодіння № 8-5- по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську та № 85/1 по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську (колишня адреса домоволодінь - вул. Толстого, 67, м. Ігрень Дніпропетровської області, вул. Толстого, 61 у м. Ігрень м. Дніпропетровська, вул. Толстого. 41, селище ОСОБА_29), якими у теперішній час користуються відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, площам та конфігурації земельних ділянок, що були виділені за цими адресами під забудову та (чи) у користування» не можливо, за відсутності виконаної належним чином документації із землеустрою згідно з чинним законодавством та правовстановлювальних документів на земельні ділянки №83 та №85/1, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Відпочинку. (а.с. 184-194).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

За вимогами ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно роз'яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

В силу ст. 152 ЗК України та ст. 391 ЦК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (с.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

За ч.ч.2,3 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів, щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності й користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно зі ст.106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності й користуванні громадян, не підвідомчий судам.

Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

За ч.5 ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Як вбачається із висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1523/1524-15 від 28.09.2015 року, - земельні ділянки № 83 та № 85/1 по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську, якими в теперішній час користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно, не мають належної документації із землеустрою, тому, згідно з вищенаведеним, без виконаної належним чином документації із землеустрою згідно з чинним законодавством, експерту не надається за можливе перевірити чи збігаються за розмірами та конфігурацією земельні ділянки домоволодіння № 83 по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську та №85/1 по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську (колишня адреса домоволодінь - вул. Толстого 67, у м. Ігрень Дніпропетровської області, вул. Толстого 61, у м. Ігрень Дніпропетровської області, вул. Толстого 41, селище ОСОБА_29), якими в теперішній час користуються відповідно ОСОБА_1, та ОСОБА_2, площам та конфігурації земельних ділянок, що були виділенні за цими адресами під забудову та (чи) у користування.

Також, неможливо за відсутності правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на земельні ділянки № 83 та № 85/1, встановити яка із земельних ділянок на теперішній час (домоволодіння № 83 по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську та № 85/1 по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську) виходить за межі.

У судовому засіданні експерт ОСОБА_18 пояснив, що неможливо встановити дійсні межі та розмір земельних ділянок без технічної документації. Огорожа між домоволодіннями відповідає вимогам державних будівельних норм та правил.

Як встановлено в судовому засіданні і про це підтвердили всі учасники судового розгляду, між їх домоволодіннями межі земельних ділянок не встановлені, будь-якого рішення, щодо встановлення меж органом місцевого самоврядування не приймалося. Тому і відновити межі, яких не існує, як просить у своїх вимогах ОСОБА_1, в даному випадку, неможливо.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

В ході розгляду справи судом встановлено, що межові знаки між земельними ділянками, які знаходяться в користуванні сторін, не збереглися і в порядку ст.ст. 103, 106, 107 Земельного кодексу України їх не відновлено.

За ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка, відповідно до ст. 193 ЗК України є сукупністю відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

За інформацією Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: вул. Відпочинку, 85/1 у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська станом на 01.01.2013 не зареєстровано.

В судовому засіданні встановлено, що межі земельних ділянок сторін не погоджені з суміжними землекористувачами, згідно ч. 2 п. б ст. 198 ЗК України, а дані технічних паспортів та генеральний план у відповідності до ст. 107 ЗК, не є основою для відновлення меж, рівно як і плани забудови земельних ділянок. Межі земельної ділянки по вул. Відпочинку, 85/1 в м. Дніпропетровськ не визначались і на даний час неможливо визначити її розмір без відновлення меж земельної ділянки в установленому порядку.

Як роз'яснив у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Отже, встановлення меж земельних ділянок до компетенції суду не належить.

За таких встановлених обставинах справи судом не вбачається відповідних правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Разом з тим, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-64, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков