справа № 208/2575/15-ц
№ провадження 2/208/1242/15
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, передбаченому ч.2 ст.197 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського Управління юстиції «Про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за законом», -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, у якому просять суд:

- визнати за померлим 10.02.2010р. ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, №160;

- визнати за позивачами (кожною) право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, №160.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що, 10.02.2010р. помер батько позивача ОСОБА_2, та чоловік позивача ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить право померлого на житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, №160. Звернувшись після смерті батька та чоловіка до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачі отримали постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, із посиланням на відсутність у померлого ОСОБА_3 правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності останнього на спірний будинок. Разом з цим, за життя ОСОБА_3 його батько ОСОБА_4 заповів спірний будинок ОСОБА_3, який, в свою чергу, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний будинок не отримав, оскільки заповідач - ОСОБА_5 втратив за життя оригінали правовстановлюючих документів на спірний будинок. Водночас, враховуючи, що, за життя ОСОБА_5 являвся фактичним власником спірного будинку, просять суд визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на спірний будинок, та, у подальшому, визнати за ними, позивачами, право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

В судове засідання представник позивачів не з'явився, надав суду письмову заяву, у яких зазначив, що, підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, у яких просив суд провести розгляд справи за його відсутності, та, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського Управління юстиції в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, 10 лютого 2010 року помер ОСОБА_3, спадкоємцями якого є: дружина померлого позивач ОСОБА_1, та донька померлого позивач ОСОБА_2.

Звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3, позивачі отримали постанову нотаріуса П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, №160, з посиланням на те, що, позивачі не надали нотаріусу правовстановлюючого документу на спірний будинок.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.23 Постанови Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Разом з цим, як встановлено судом, через відсутність у позивачів правовстановлюючого документа на спадкове майно - житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, №160, позивачі позбавлені можливості у досудовому порядку реалізувати своє право на спадкування, що виникло у останніх після смерті батька та чоловіка - померлого 10.02.2010р. ОСОБА_3.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої суду 27.08.2015р., відомості щодо власника спірного нерухомого майна у вказаному Реєстрі відсутні.

Водночас, згідно відповіді, наданої на запит нотаріуса Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 14.05.2013р., 18.04.1979 року ОСОБА_5 зареєстрував за собою право власності на спірний будинок на підставі договору про право забудови від 15.07.1955р. та Акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська №112 від 02.03.1979р.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_5 є батьком померлого 10.02.2010р. ОСОБА_3.

Як встановлено судом, за життя, а саме 06.08.1994р., ОСОБА_5 вчинив заповіт, згідно якого усе своє майно заповідав сину - ОСОБА_3. 14 липня 2007 року ОСОБА_5 помер.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданої суду Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, на день смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно вищевказаний житловий будинок.

Як зазначають позивачі, на момент смерті ОСОБА_3 останньому, на підставі заповіту, вчиненого ОСОБА_5, належав вищевказаний житловий будинок, право власності на який ОСОБА_3 в органах державної реєстрації не зареєстрував через відсутність правовстановлюючого документу на спірний будинок у ОСОБА_5.

Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N 1952-IV від 01.07.2004р., державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, згідно ч.4 ст.3 вищевказаного Закону N 1952-IV від 01.07.2004р., права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: Архівного витягу №Н-1327/02-27, наданого 23.10.2015р. Архівним Управлінням м. Дніпродзержинська Дніпродзержинської міської ради; копії Акту приймання індивідуального домоволодіння за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, №160 від 02.03.1979р.; копії договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, укладеного 13.07.1955р. між ОСОБА_5 та Відділом комунального господарства Дніпровської районної ради депутатів м. Дніпродзержинська; відповіді, наданої на запит нотаріуса Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 14.05.2013р.; 18.04.1979 року ОСОБА_5, на підставі договору про право забудови від 15.07.1955р. та Акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська №112 від 02.03.1979р., зареєстрував за собою в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» право власності на спірний будинок.

З вищенаведеного суд вбачає, що, право власності ОСОБА_5 на вищевказане нерухоме майно виникло у останнього до набрання чинності вищезазначеного Закону N 1952-IV від 01.07.2004р. При цьому, згідно довідки ОКП «Дніпродзержинське БТІ», реєстрація права власності ОСОБА_5 на спірний будинок була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення вказаного права, що дає підстави суду дійти висновку, що, на час смерті ОСОБА_5 до складу спадщини, що відкрилась після його смерті, входило право власності останнього на спірний житловий будинок.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом, за життя, а саме 18.07.2007р. ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в Першій дніпродзержинській державній нотаріальній конторі не отримав.

Разом з цим, встановивши в ході розгляду справи, що, на час смерті ОСОБА_5 спірний будинок належав останньому на праві приватної власності, суд, встановивши також, що, ОСОБА_5 належне йому майно заповів своєму синові - ОСОБА_3, який спадщину прийняв, але, свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 не отримав - дійшов висновку, що, відповідно до положення ч.5 ст.1268 ЦК України, за життя ОСОБА_3 до останнього перейшло право власності на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом, вчиненим батьком останнього - ОСОБА_5.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, право власності на спірне майно входить і до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3.

Разом з цим, через відсутність у померлого ОСОБА_3 правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності останнього на спірний будинок, позивачі позбавлені можливості отримати у спадок спірне нерухоме майно.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заповіт ОСОБА_3 не вчиняв, відповідно до чого, право на спадкування за законом після смерті останнього одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, а саме: дружина померлого позивач ОСОБА_1, та донька померлого позивач ОСОБА_2.

Згідно роз'яснень, наданих у п.26 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008р., при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, доказів, підтверджуючих факт усунення спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття матеріали справи не містять.

Таким чином, встановивши, в ході розгляду справи що, отримати у досудовому порядку Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, №160, позивачі не мають можливості, суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що, дійсно мали місце обставини, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги в частині визнання за ними (кожною) права власності в порядку спадкування за законом на спірний будинок.

Водночас, приймаючи до уваги, що, згідно ст.2, 15, 16, 20 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, кожна з яких на свій розсуд має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та, встановивши, що, на час розгляду справи ОСОБА_3 помер суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивачів в частині визнання за померлим ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за заповітом на спірний житловий будинок є такими, що, задоволенню не підлягають, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3-5, 10, 15, 60, 110, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.1216, 1218, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського Управління юстиції «Про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за законом», - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, будинок №160.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Димитрова, будинок №160.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Нельга Д. В.