Справа № 396/584/15-ц
Провадження № 2/396/276/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 року Новукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого Музика О.В.

секретар Очеретня М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем по справі вони в 1998 році купили по ? частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу.

В даній квартирі до теперішнього часу зареєстровані позивачка, відповідач та їхня неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_4 у 2014 році знятий з реєстрації в зв'язку зі вступом до вищого навчального закладу м.Одесса та влаштуванням до гуртожитку.

До 15 лютого 2014 року позивачка, відповідач та їхні діти постійно проживали у вищезазначеній квартирі, а в лютому 2014 року позивачка з дітьми були змушені переїхати проживати до батьків позивачки. В квартирі залишилися одяг та речі позивачки і дітей, до серпня 2014 року вона мала змогу заходити до спільної квартири по одяг, але на початку вересня 2014 року відповідач змінив замки вхідних дверей їх спільної квартири та ключів, від нового замка, ні позивачці ні дітям не дає.

Позивачка намагалася домовитися з відповідачем, щоб проживати в їх спільній квартирі по черзі, або ж по різним кімнатах, але відповідач відмовив їй, вона вважає, що відповідач своїми діями порушує її право на власність, тому звернулася з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, додала, що має намір вселитися до квартири, оскільки їх донька відвідує танцювальний гурток та у неї виникають труднощі з відвідування гуртка донькою, оскільки будинок її батьків, де на даний час вона проживає з донькою, знаходиться в іншому районі міста, що досить далеко від танцювального гуртка. Добровільно вирішити дане питання відповідач відмовляється та до квартири їх з донькою не впускає.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі сторони по справі придбали по ? частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу (а.с. 14).

07 квітня 1999 року сторони по справі розірвали шлюб, що підтверджується (а.с. 18), але у вересні 1999 року вони відновили шлюбні стосунки та знову почали проживати однією сім'єю у вищезазначеній квартирі, що підтверджується (а.с. 11-12).

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка, відповідач та їх неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_4 знятий з реєстрації 26 серпня 2014 року, що підтверджується копією домової книги (а.с. 16-17).

З пояснень сторін по справі вбачається, що до 15 лютого 2014 року позивачка, відповідач та їхні діти постійно проживали у вищезазначеній квартирі, а в лютому 2014 року позивачка з дітьми були змушені переїхати проживати до батьків позивачки за адресою АДРЕСА_2, де проживають до цього часу, що підтверджується (а.с. 10,13).

Як пояснила в судовому засіданні позивачка в квартирі залишилися одяг та деякі речі позивачки і дітей, до серпня 2014 року вона мала змогу заходити до спільної квартири по одяг, але на початку вересня 2014 року відповідач змінив замки вхідних дверей їх спільної квартири та ключів, від нового замка, ні позивачці ні дітям не дає.

Іншого житла позивачка не має, що підтверджується довідкою № 43 від 05.02.2015 року виданої Ульянівським КМБТІ (а.с.15).

Позивачка намагалася домовитися з відповідачем, щоб проживати в їх спільній квартирі по черзі, або ж по різним кімнатах, але відповідач на дану пропозицію не погодився.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Нормами ч.4 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

З пояснень відповідача вбачається, що своїми діями він дійсно порушував право позивачки розпоряджатися її власністю, зокрема ? частини квартири АДРЕСА_1, оскільки пропонував їй проживати у квартирі її батьків, так як там достатньо місця для неї та доньки.

Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що обставини викладені у позові знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є обґрунтованими, доведеними, а тому порушене право позивачки підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений судовий збір по справі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 47 Конституцї України, ст.ст. 316, 346, 379, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 88, 209, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст. 150,155-156 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення- задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О. В. Музика