У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Рівненського міського суду від 02 березня 2015 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення коштів за договорами строкового вкладу,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Рівненського міського суду від 02 березня 2015 року забезпечено позов у даній справі шляхом накладення арешту на грошові кошти Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в межах суми позовних вимог - 26158,32 доларів США.

У поданій на вказану ухвалу апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» покликалося на її необґрунтованість через порушення судом норм процесуального права.

Вказувало, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, і в оскаржуваній ухвалі про такі докази також не зазначено.

Стверджувало, що відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі визнання національним банком України банку неплатоспроможним, відшкодування вкладнику коштів як за вкладом в іноземній, так і в національній валюті, здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, тобто права заявника по поверненню коштів є захищеними.

Зазначало, що 02 березня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», а згідно з рішенням № 51 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року в ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року діє тимчасова адміністрація.

Покликалося на те, що відповідно до п.п.1,2 ч.5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації забороняється задоволення вимог кредиторів та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення решту на кошти та майно банку.

Просило ухвалу Рівненського міського суду від 02 березня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін.

_________________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/730/2015 Головуючий в суді 1 інст. - Галінська В.В.

Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення строкових вкладів, провадження за яким відкрито ухвалою судді від 12 листопада 2014 року.

У зв'язку з тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивач 26 лютого 2015 року подав заяву, в якій просив забезпечити позов та накласти арешт на грошові кошти відповідача в межах суми позовних вимог 26158,32 долари США.(а.с.5-6).

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України за заявою осіб, що беруть участь у справі, суд може забезпечити позов на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно роз'яснень даних в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідна заява з наведенням мотивів забезпечення позову від ОСОБА_3 надійшла в Рівненський міський суд - 26 лютого 2015 року, яка зареєстрована в канцелярії місцевого суду під номером 8035/15 (а.с.5-6).

Відповідно до п.4 згаданої Постанови № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на характер спірних правовідносин сторін та суть заявлених позовних вимог, розглянувши матеріали справи, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення даного клопотання, про що постановив ухвалу, згідно з правилами ст. ст. 152, 153 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У даній справі з огляду на розмір позовних вимог забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову, а саме 26158,32 долари США , не порушує принципу співмірності виду забезпечення позову заявленим вимогам.

Посилання представника апелянта в суді, що забезпечена сума перевищує фактично стягнуту за рішенням суду в розмірі 19216 доларів США, не заслуговує на увагу, оскільки оскаржена ухвала виносилась до рішення, яке ще не набрало законної сили, та як пояснила ОСОБА_2 в суді вони відмовились від частини вимог, зокрема по відсотках за депозитами.

Твердження апелянта про відсутність доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду не заслуговує на увагу. Зазначене поняття є оціночним, однак подальший розвиток подій, а саме введення в банку тимчасової адміністрації вказує на обґрунтованість мотивів позивача та висновку місцевого суду про неможливість або утруднення в подальшому виконання рішення суду, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодує позивачу всю суму вкладу, а лише не більше 200 тис грн.. Сума депозитів позивача є значно більшою.

Посилання апелянта на п.п.1,2 ч.5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставним, оскільки оскаржена ухвала винесена 2 березня 2015 року, а тимчасова адміністрація банку, при дії якої неможливе накладення арешту на грошові кошти, введена з 3 березня 2015 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку що ухвала місцевого суду постановлена з дотриманням вимог статей 151-153 ЦПК України, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 307, 312-315, 317, п.2 ч.1 ст. 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 02 березня 2015 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: