Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання недійсною довідки-рахунку, повернення автомобіля, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсною довідки-рахунку, повернення автомобіля.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з листопада 1990 року перебуває з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбано автомобіль марки Mersedes-Bens GL 350 CDI, д.н. НОМЕР_2, який було зареєстровано за чоловіком й який є спільним майном подружжя, проте ОСОБА_3 у листопаді 2013 року, без її згоди та повідомлення, відчужив вказаний автомобіль на користь відповідача, у зв'язку з чим ОСОБА_1 просила визнати недійсною довідку-рахунок на підставі якої було здійснено продаж рухомого майна й повернути автомобіль до спільної власності подружжя.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки Mersedes-Bens GL 350 CDI, д.н. НОМЕР_2, за результатами якої ФОП - ОСОБА_5 09 листопада 2013 року було видано довідку-рахунок серії ВІА № 154593.

Автомобіль марки Mersedes-Bens GL 350 CDI, д.н. НОМЕР_2 повернуто у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року зазначене рішення міського суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 3 ст. 335 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя, оскільки був придбаний сторонами за час шлюбу, а відтак його продаж мав здійснюватися за згодою позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не заявила вимог до ОСОБА_3, що позбавляє суд можливості встановити умови відчуження автомобіля та відповідність вимогам закону оспорюваної угоди. Крім того, апеляційний суд зазначив про порушення судом першої інстанції вимог ст. 11 ЦПК України та вихід за межі позовних вимог при поверненні спірного майна у власність подружжя.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 2 ст. 65 цього Кодексу передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За правилами ч. ч. 3, 4 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого із подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використовується в інтересах сім'ї.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та третя особа - ОСОБА_3 з 03 листопада 1990 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого набули у власність автомобіль марки Mersedes-Bens GL 350 CDI, д.н. НОМЕР_2.

09 листопада 2013 року ФОП - ОСОБА_5 видано довідку-рахунок серії ВІА № 154593, згідно якої зазначений автомобіль, ОСОБА_3 продано відповідачу ОСОБА_2

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою ст. 203 ЦК України, зокрема правочин не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 213,214, 303, 304, 316 ЦПК України не надав належної оцінки обставинам справи про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1, та не врахував, що згідно з вимогами закону вчинені одним із подружжя договори, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договори стосовно цінного майна, мають бути укладені за згодою другого із подружжя.

Разом з тим й суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України не з'ясував усіх дійсних обставин справи, що мають визначальне значення для справи, зокрема не встановив і не зазначив у рішенні, чи є проданий автомобіль цінним майном та чи потребує угода на його відчуження письмової згоди іншого із подружжя.

Крім того, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 31, 215 ЦПК України, належним чином не з'ясував підстави та предмет заявленого ОСОБА_1 позову, відповідно до вимог ст.33 ЦПК України не роз*яснив позивачеві право заявляти клопотання щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3, який здійснив продаж спірного автомобіля, а відтак не встановив характер спірних правовідносин, унаслідок чого припустився помилки у застосуванні вимог матеріального права.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суди не сприяли повному й всебічному з'ясуванню дійсних обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко