АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1182/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ЧередніченкоН.П.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними,

встановила:

У вересні 2014 року ПАТ «Старокиївський Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними.

У листопаді 2014 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» - Пантіна Л.О. подала до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у розмірі 199 000 грн., які обліковуються на поточному рахунку ОСОБА_2 та просила заборонити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти дії, спрямовані на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_2

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року заяву задоволено: з метою забезпечення позову до розгляду справи по суті накладено арешт на грошові кошти в розмірі 199 000 грн., які обліковуються на рахунку ОСОБА_2, відкритому в ПАТ «Старокиївський Банк» на виконання умов договору банківського рахунку від 16.04.2014 року № 7547.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що грошові кошти на рахунку, на який просить накласти арешт позивач, знаходяться у розпорядженні самого позивача, однак суд першої інстанції зазначеного не врахував. Крім того, суд першої інстанції не врахував того, що вклад ОСОБА_2 є недоступним в розумінні Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб». Також позивач в позовній заяві не просить застосувати наслідки недійсності оскаржуваних договорів, а тому повернення грошових коштів у випадку задоволення позову не повинно здійснюватись.

В судове засідання апелянт та його представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення 19.01.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача Савескул-Савело В.О. та представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шевченко П.В. вважали доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просили апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З виділених із цивільної справи матеріалів вбачається, що 18.09.2014 року ПАТ «Старокиївський банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» - Пантіни Л.О. звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, в якому просив визнати недійсним договір банківського рахунку № 7547, укладений ОСОБА_2 з ПАТ «Старокиївський банк» 16.04.2014 року ; визнати недійсним договір банківського вкладу № 05/1038-2014, укладений ОСОБА_2 з ПАТ «Старокиївський банк» 14.05.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що оскільки сума грошових коштів на рахунку ОСОБА_4 перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і відповідно існують ризики для незадоволення вимог ОСОБА_4 в результаті ліквідації та реалізації майна банку, тому відповідачем ОСОБА_4 за сприяння відповідних працівників банку було ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків іншими фізичними особами для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів у розмірі 200 000 грн.

Оскільки грошові кошти, що фіктивно внесені на рахунки відповідача ОСОБА_2 Фондом включені до загальної гарантованої суми виплат відшкодування вкладникам коштів за вкладами у банку, шкода, що завдана державі та Фонду, складає 199 000 грн.

У разі задоволення позовних вимог позивача відповідач ОСОБА_2 втратить право на отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми відшкодування коштів за вкладом, передбачене ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У заяві про забезпечення позову представник позивача посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки після виплати готівкових коштів відповідачу ОСОБА_2 він може розпорядитись ними без будь-яких обмежень, тому буде неможливо компенсувати шкоду, нанесену державі в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про накладення арешту на грошові кошти в розмірі 199 000 грн., що обліковуються на рахунку ОСОБА_2, відкритому в ПАТ «Старокиївський банк» на виконання умов договору банківського рахунку від 16.04.2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом позову є визнання недійсними договорів банківського рахунку та банківського вкладу, на які надійшли грошові кошти, то невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунку відповідача ОСОБА_2, є спірмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки однією із підстав даного позову позивачем зазначається та обставина, що відповідачем дані грошові кошти не вносилися на рахунок банку.

Доводи апелянта про те, що грошові кошти знаходяться у розпорядженні позивача, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпеченні позову шляхом накладення на них арешту, оскільки відповідно до вимог ст. 151-152 ЦПК України метою вжиття заходів забезпечення позову є запобігання утрудненню виконання рішення, тоді як до вирішення спору по суті відповідач може отримати вказані грошові кошти, що утруднить виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Обґрунтованих доводів на спростування вищевказаних висновків суду апеляційна скарга не містить. Таким чином, посилання представника апелянта на порушення норм процесуального права при розгляді заяви є безпідставними.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування ухвали не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: