Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/6541/13-ц Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 липня 2014 року, -

встановила:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 20000 грн. та штрафні санкції в сумі 2177,53 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.08.2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики в сумі 20000 грн., з щомісячним поверненням коштів в сумі 1666,67 грн., однак відповідач не виконує умови зобов'язання.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 липня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 20000 грн., проценти за договором позики в сумі 177,532 грн., штраф в сумі 2000 грн. та судові витрати в сумі 229,41 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову. Вважає, що суд не в повній мірі дослідив матеріали справи та дав оцінку її доводам щодо підписання договору позики та розписки під тиском роботодавця, не витребував оригінали документів.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу і пояснив, що відповідач зверталася до правоохоронних органів із скаргою на дії позивача, однак кримінальне провадження закрито. Дії керівника охорони ОСОБА_3 не оскаржувала. Доказів того, що кошти не отримувались, у відповідача не має. Після ознайомлення із матеріалами справи з'ясовано, що оригінали договору і розписки перебували у справи, але повернуті представнику позивача.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що 16 серпня 2013 року між сторонами укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 20000 грн. строком до 16 серпня 2014 року (а.с.5).

На виконання умов договору позичальник написала розписку про отримання вказаної суми коштів від ОСОБА_2 (а.с.6).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що уразі порушення умов договору, несвоєчасного повернення суми позики сплату суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, 12% річних від простроченої суми та штраф в розмірі 10% від суми позики.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що між сторонами укладено договір позики і відповідач не виконує його умови, а тому заборгованість із процентами та штрафними санкціями підлягає стягненню. При цьому, доводи відповідача не прийняв до уваги, оскільки вони не були підтверджені належними доказами і вимог про визнання договору недійсним відповідач не заявляла.

Колегія суддів погоджується з такою думкою суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України).

Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Між сторонами укладено письмовий договір позики та підтверджено передання грошей відповідною розпискою, а тому суд вірно виходив з того, що між сторонами існують правовідносини договору позики.

Факт їх підписання відповідач не заперечує.

Оригінали договору та розписки судом повернуто представнику позивача за її заявою (а.с.14,15, 30) для подачі слідчому у кримінальному провадженні, яке закрито постановою слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 29 квітня 2013 року (а.с.32) за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України.

Згідно п.4.1 Договору позика повинна бути повернена Позичальником готівковим шляхом до 16 серпня 2014 року. Повернення позики починається з 17.08.2013 року. Щомісячно до 30 числа Позичальник повертає частину позики в розмірі 1666,67 грн..

Відповідач не сплатила черговий платіж станом на 30.08.2013 року і ОСОБА_2 звернувся 27.09.2013 року до суду у зв'язку із порушенням умов договору.

Відповідачем не доведено своєчасне виконання договору, а також його безгрошовість, а тому суд стягнув заборгованість з процентами та штрафом, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов договору.

Судом правильно визначено розмір заборгованості за договором в сумі 20000 грн. та штрафу в розмірі 10% від суми позики в сумі 2000 грн.

В той же час, суд прийняв до уваги розрахунок позивача і стягнув 12 % річних від суми позики за 27 днів прострочення, не врахувавши умови договору, за якими передбачено їх сплату від простроченої суми, а не від усієї суми позики.

На день подачі позову ОСОБА_3 прострочила сплату чергового платежу в сумі 1666,67 грн. на 27 днів, а тому розрахунок повинен проводитися із цієї суми : 1666,67х12%:365х27=14,79 грн..

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Договір позики відповідає вимогам законодавства і є укладеним. Доказів про неотримання коштів відповідач не надала.

Доводи ОСОБА_3 про підписання договору та розписки під тиском, а також у зв'язку із скрутним матеріальним становищем та потребі у роботі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені відповідачем обставини можуть бути предметом кримінального провадження або розгляду позову про визнання договору недійсним, однак такий позов відповідачем не заявлено.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 липня 2014 року змінити в частині вирішення позову про стягнення 12% річних від суми заборгованості, зменшивши їх розмір з 177,53 грн. до 14,79 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді