АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц-796- 9321/2015 р. Головуючий в 1 інстанції- Марфіна Н.В.
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«06» жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року у справі за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

В березні 2015 р. ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що 24 липня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» ( правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та гр. ОСОБА_1 було укладено кредитний договір з додатками, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 23291,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 23.07.2015 року (пункти 1.1, 1.2., 1.3 Кредитного договору), під 13% річних. Позивач зазначав, що банком умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки №1430_6 від 24.07.2008 р. Відповідно до умов Кредитного договору від 24.07.2008 року, а саме п. 5.2.9 позичальник зобов'язаний: повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов'язання .

Також позивач зазначав, що 18 лютого 2014 року відповідачу було направлено повідомлення-вимогу вих. №09-3/3304. Після вимоги про дострокове повернення кредиту і сплати нарахованих процентів, а також нарахованої пені відповідач частково зменшив суму заборгованості, однак в повному обсязі своїх договірних зобов'язань не виконав, а саме заборгував банку: 114,62 доларів США (2681,42 грн.) - заборгованість по відсотках; 204,21 доларів США (4777,30 грн.) - нарахована та несплачена пеня; 3967,19 гривень - витрати за проведення претензійно-позовної роботи, з яких 3000 грн. - витрати за вчинення виконавчого напису та 967,19 грн.- судові витрати.

Обґрунтовував свої вимоги щодо стягнення з відповідача 3000,00 грн., позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та відповідачем 24 липня 2008 року було укладено Договір застави . Забезпеченням виконання боргових зобов'язань позичальника за Кредитним Договором виступає застава транспортного засобу: тип легковий автомобіль (універсал) марки PEUGEOT, моделі PARTNER COMBI 2008 року випуску. Відповідно до п.2 Договору застави для забезпечення своєчасного повернення отриманих кредитних коштів, процентів за користування ним, оплати штрафних санкцій у передбачених законом та кредитним договором випадках, відшкодування інших витрат та збитків, заставодавець передає заставодержателю транспортний засіб. Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., виданий 01.08.2014р. плата за вчинення виконавчого напису склала 3000,00 грн., оплата даної суми підтверджується відповідними платіжними документами.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по Кредитному договору від 24.07.2008 року в сумі 318.83 доларів США, що становить 7458,72 грн. по курсу НБУ станом на 19.03.2015 р., витрати за вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі застави в розмірі 3000 грн. та відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» у відшкодування збитків понесених при вчиненні виконавчого напису нотаріуса 3000 грн.00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 114 доларів 62 цента США в еквіваленті національної валюти у сумі 1805 грн. 22 коп. та стягнуто судовий збір в сумі 112 грн. 06 коп.

В іншій частині позову-відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення з нього на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 3000 грн. у відшкодування збитків понесених при вчиненні виконавчого напису скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, в решті рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір на суму 23291.00 долар США, зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення не пізніше 23.07.2015 року (а.с. 7-10).

Кредитні кошти відповідач отримав, що підтверджується заявою на видачу готівки №1430_ 6 від 24.07.2008 року (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, між позивачем та відповідачем був укладений договір застави транспортного засобу від 24.07.2008 року (а.с. 13-16)

Як вбачається з матеріалів справи 18.02.2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору (а.с. 12).

01.08.2014 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бурбуляк Х.М. вчинив виконавчий напис на договорі застави, яким запропонував звернути стягнення на транспортний засіб та за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, задовольнити вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» за період з 01.02.2014 року по 01.08.2014 року включно у розмірі: еквівалентному 4816,93 доларів США (58271,59 грн.) - заборгованість за кредитом; еквівалентному 213,97 доларів США (2588,44 грн.) - заборгованість по процентах; еквівалентному 51,86 доларів США (627,36 грн.) - нарахована пеня за період з 01.02.2014 року по 01.08.2014 року; 3000,00грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму еквівалентну 5082,76 доларів США (61487,39 грн.) та 3000,00 грн.

Позивач здійснив оплату послуг нотаріуса за вчинення виконавчого напису, що підтверджується квитанцією №9771 та копією платіжного доручення від 11.08.2014 р. (а.с.18-19)

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса у розмірі 3000 грн. суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення даної вимоги, оскільки таке відшкодування передбачене, як нормами чинного законодавства України так і умовами укладеного між сторонами договору застави.

При цьому суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 24.10.2014 року було закінчене виконавче провадження за виконавчим написом №2822 виданим 01.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського МНО Бурбуляк Х.М., оскільки зі змісту постанови вбачається, що державний виконавець закінчив виконавче провадження щодо задоволення вимог банку за період з 01.02.2014 року по 01.08.2014 року у розмірі 61487,39 грн. (а.с. 52). Проте, зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що вказана сума складалась з заборгованості по кредиту, процентам та пені і не включає витрати позивача на здійснення нотаріальних дій у розмірі 3000,00 грн., які зазначені окремо.

Крім того, за змістом п. 3.7. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником у валюті кредиту. Датою повернення кредиту є дата зарахування банком сум на кредитний рахунок.

Сума платежів у валюті кредиту становить 5082,76 доларів США.

Саме такий розмір заборгованості по кредиту, процентам та пені визначений у виконавчому написі нотаріуса, без врахування витрат на послуги по вчиненню нотаріальних дій. Тож, враховуючи положення п. 3.7. договору кредиту щодо повернення кредиту у валюті кредиту, відсутні будь-які підстави вважати, що відповідачем при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса розмір витрат на його вчинення був сплачений, у зв'язку із чим жодної подвійної відповідальності в даному випадку не вбачається.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам у розмірі 114,62 доларів США в еквіваленті національної валюти в сумі 2681,42 грн., суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення даної вимоги частково, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово, а саме 10.10.2014 року, двічі 30.10.2014 року та 04.11.2014 року звертався до позивача з проханням нарахувати проценти для їх негайної сплати та повного погашення кредиту (а.с. 47-50). Проте, позивач вказаних дій не здійснив, натомість звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

Таким чином, позивач не вчинив дій по нарахуванню процентів, у зв'язку із чим відповідач був позбавлений можливості виконати свій обов'язок по їх сплаті і за таких умов суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність відстрочення виконання зобов'язання шляхом застосування до суми процентів визначених у розмірі 114,70 доларів США еквіваленту національної валюти за курсом НБУ станом на 13.11.2014 року, як про це просить відповідач.

Отже, прострочення кредитора починає свій перебіг з 10.10.2014 р. в день першого звернення відповідача з проханням здійснити розрахунок

процентів, після сплати заборгованості визначеної у виконавчому написі нотаріуса.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати пені, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Таким чином, сторони договору кредиту пов'язали розмір пені із розміром облікової ставки Національного банку України і оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують .

Позивач поніс витрати щодо оплати 3000 грн. за вчинення нотаріального напису.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді