АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Горобець А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Казенного підприємства «КІРОВГЕОЛОГІЯ» про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов'язання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов'язання.

У мотивування вимог посилався на те, що на виконання рішення Печерського районного суду м. Києві від 18.11.2013 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.01.2014 року, 06.02.2014 року Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа Печерського районного суду м. Києві від 30.01.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП №41847925 щодо стягнення з Казенного підприємства "КІРОВГЕОЛОГІЯ" на його користь суми в розмірі 78 696,80 грн.

У ході примусового виконання судового рішення під час здійснення виконавчого провадження з боржника стягнуто на його користь частину боргу у сумі 58 768,87 грн, яку було перераховано у три прийомі: 29.01.2015 року - 43 337,06 грн., 29.01.2015 року - 5 608,97 грн., 03.02.2015 року - 9 822,84 грн.

30.12.2014 року на підставі п.2 ч. 1 ст.47 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем у межах виконавчого провадження ВП №41847925 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, при цьому на момент винесення постанови залишок нестягнутого боргу становив 19 927,93 грн.

15.01.2015 року Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито нове виконавче провадження ВП №45984730 щодо стягнення з боржника на його користь суми в розмірі 19 927 грн. 93 коп.

У ході примусового виконання судового рішення під час здійснення виконавчого провадження ВП №45984730 з відповідача було стягнуто борг у сумі 19 927 грн. 93 коп., що підтверджується випискою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18.02.2015 року.

Правовідносини між ним та відповідачем як боржником зводяться до виконання грошового зобов'язання і боржник прострочив його виконання з 14 лютого 2014 року до 29 січня 2015 року (закінчення строку, наданого для самостійного виконання рішення) та 03 лютого 2015 року (часткове виконання грошового зобов'язання в сумах 48 946 грн. 03 коп., 9 822 грн. 84 коп.), з 23 січня 2015 року (закінчення строку, наданого для самостійного виконання рішення) до 18 лютого 2015 року (повне виконання грошового зобов'язання).

Отже, інфляційні втрати за вказані вище терміни прострочення виконання грошового зобов'язання становлять 23 471 грн. 83 коп., а три проценти річних від простроченої суми боргу за цей період - 2 300 грн. 68 коп., що відповідає вимогам ст. 625 ЦПК України.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати в розмірі 23 471 грн. 83 коп., три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 2 300 грн. 68 коп. та судовий збір у розмірі 257 грн. 73 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Казенного підприємства «КІРОВГЕОЛОГІЯ» про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов'язання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що висновок суду про те, що правовідносини між сторонами є відносинами, які виникають між працівником і роботодавцем з приводу оплати праці, у т.ч. у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, та що вони регулюються трудовим законодавством, є безпідставним, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами, зводяться до сплати грошей та грошовим зобов'язанням, а отже регулюються розділом 1 ЦК України.

Саме за несвоєчасне виконання рішення Печерського районного суду м. Києві від 18.11.2013 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.01.2014 року, з відповідача на його користь підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 23 471 грн. 83 коп., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 2 300 грн. 68 коп., а загалом - 25 772 грн. 51 коп., оскільки згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У даному випадку борг відповідача у виконавчому провадженні є борговим зобов'язанням перед позивачем, у зв'язку з чим суд першої інстанції зобов'язаний був застосувати положення ст. 625 ЦК України.

Вказує, що висновок суду щодо «незарплатних» виплат суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-43цс14 від 21 травня 2014 року, де визначено обмеження застосування ст. 625 ЦК України, а саме, коли йдеться про заробітну плату, у т.ч. присуджену за рішенням суду в період після звільнення, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового законодавства. Однак за даних обставин стягнуті судовим рішенням виплати, які формують грошове зобов'язання (78 196 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні та 500 грн. моральної шкоди), не є заробітною платою, тому правові норми трудового законодавства застосовувати до спірних правовідносин не можна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив із того, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки ст. 625 ЦК України до даних правовідносин не застосовується.

Судом встановлено, що 30 січня 2014 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі №757/21694/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Казенного підприємства "КІРОВГЕОЛОГІЯ" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки та стягнення моральної шкоди. Згідно даного виконавчого листа з Казенного підприємства "КІРОВГЕОЛОГІЯ" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2013 року по 18.11.2013 року в сумі 78 196,80 грн, 500 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього на загальну суму 78 696 грн 80 коп. (а.с. 6).

06 лютого 2014 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Кравцовою О.С. відкрито виконавче провадження ВП №41847925 з виконання виконавчого листа №757/21694/13-ц, виданого 30.01.2014 року (а.с. 7).

Під час проведення виконавчих дій з боржника було стягнуто кошти в сумі 58 768,87 грн., які платіжними дорученнями було перераховано на картковий рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк»: 29.01.2015 року - 43 337,06 грн., 29.01.2015 року - 5 608,97 грн., 03.02.2015 року - 9 822, 84 грн., що підтверджується листом-повідомленням Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві та виписками по рахунку з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02.02.2015 року №1594256 та від 10.02.105 року №1620770 (а.с. 8-10).

30.12.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану (а.с. 12).

15 січня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Коблошом О.Й. відкрито виконавче провадження ВП №45984730 з виконання виконавчого листа №757/21694/13-ц, виданого 30.01.2014 року (а.с. 13).

Під час проведення виконавчих дій з боржника було стягнуто кошти в сумі 19 927,93 грн., які було перераховано на картковий рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк» 18.02.2015 року, що підтверджується листом-повідомленням Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві та випискою по рахунку з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.02.2015 року №150224/900 (а.с. 11, 14).

23.02.2015 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин застосовуються положення ч.2ст.625 ЦК України, та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що положення ч.2ст.625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства, та обґрунтовано вважав, що з рішення суду про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку зобов'язальні правовідносини не виникають.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-43цс14 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України і є обов'язковою для всіх судів України.

Також не виникають між сторонами встановлені ч.2 ст. 625 ЦК України зобов'язальні правовідносини в частині невиконання відповідачем зазначеного рішення суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500 грн у зв'язку з тим, що в даному випадку між сторонами наявні правовідносини, пов'язані з завданням позивачу шкоди, спричиненої внаслідок порушення його трудових прав відповідачем. Відшкодування ж моральної ( немайнової) шкоди - це відповідальність, а не боргове зобов'язання відповідача перед позивачем.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді