Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2213/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

04.11.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.

при секретареві Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради та Головного управління житлово-комунального господарства Кіровоградської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кіровоградська міська рада та КП «ЖЕО №3» Кіровоградської міської ради, про визнання права на проживання в гуртожитку та зобов?язання суб?єкта владних повноважень виконати не вчинені дії щодо видачі ордеру на право проживання у гуртожитку, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє Чорноус О.П., на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 11 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради та Головного управління житлово-комунального господарства Кіровоградської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кіровоградська міська рада та КП «ЖЕО №3» Кіровоградської міської ради, про визнання права на проживання в гуртожитку та зобов?язання суб?єкта владних повноважень виконати не вчинені дії щодо видачі ордеру на право проживання у гуртожитку.

В обґрунтування позову посилався на те, що у червні 1995 року йому було надано житло у кімнатах АДРЕСА_1, що належав корпоративному підприємству «Кіровоградсільбудіндустрія», про що йому було видано відповідний ордер та вчинена реєстрація в органах внутрішніх справ.

На підставі рішення Виконкому Кіровоградської міськради №141 від 11.02.2008 року вказаний гуртожиток 27.01.2009 року був переданий до комунальної власності територіальної громади міста Кіровограда, про що свідчить відповідне рішення виконкому Кіровоградської міськради №102, в якому, поряд з іншими питаннями щодо затвердження акту та оформлення права власності на згаданий гуртожиток, у п.5 зобов?язано відповідний підрозділ міськвиконкому видати мешканцям прийнятого міськрадою гуртожитку ордери затвердженого зразка.

Проте, до теперішнього часу рішення міськвиконкому в частині видачі ордерів мешканцям гуртожитку не виконане, що перешкоджає йому реалізувати своє право на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 11 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку про те, що правомірність проживання позивача в гуртожитку по АДРЕСА_1 позивачем не доведена. В частині позовних вимог позивача щодо зобов?язання виконкому Кіровоградської міськради та головного управління ЖКГ видати на ім?я ОСОБА_5 ордер затвердженого зразка на проживання в кімнатах АДРЕСА_1 суд вирішив, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права. Посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності у позивача прав на проживання у кімнатах АДРЕСА_1, оскільки суду була надана копія відповідного ордеру. Крім того вказує на те, що його та його дружину ОСОБА_9 попереджено про необхідність звільнити кімнати АДРЕСА_1, в той час коли в рішенні суду першої інстанції вказано, що питання про їх виселення відповідачем не ставиться.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Чорноуса О.П., який просив задовольнити скаргу, представника виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, який заперечував проти доводів скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог про визнання за ним права на проживання у кімнатах АДРЕСА_1, є правильним.

Судом встановлено, що на підставі ордеру №7 від 21.03.1995 року, виданого кооперативним підприємством «Кіровоградсільбудіндустрія», ОСОБА_9, який працював на цьому підприємстві, отримав право на зайняття койко-місця у належному зазначеному підприємству гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. З 25.04.1995 року, він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 а з 3.11.1998 року - за адресою:АДРЕСА_1.

Згідно з ордером №11 від 20.06.1995 року він отримав право на зайняття кімнати у цьому ж гуртожитку. З пояснень представника позивача вбачається, що таке право позивач отримав після одруження, яке мало місце 27.05.1995 року. Встановлено, що фактично він із сім»єю займає чотири кімнати :АДРЕСА_1.

Відповідно до п.14 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208, яке втратило чинність 12.08.2015 року, вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Тому, хто вселяється в гуртожиток, вказується надана жила площа, виділяється необхідний інвентар, постільні речі, перепустка на право входу в гуртожиток. Він повинен бути ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, правами й обов»язками мешканців гуртожитку.

Доводи позивача про те, що він має право на зайняття двох кімнат у гуртожитку не підтверджені належними та допустимими доказами. Разом з тим, позивач дійсно має право на проживання у цьому гуртожитку та користування кімнатою, а не місцем у кімнаті, зареєстрований за місцем проживання у гуртожитку і фактично проживає у ньому. Доказів того, яка саме кімната була надана йому на підставі ордера №11 від 20.06.1995 року, позивач не надав.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про те, що законні житлові права позивача не порушені, а тому вони не підлягають захисту у судовому порядку у обраний ним спосіб.

Посилання позивача на те, що він та його дружина 5.05.2015 року були попереджені про звільнення займаних ними кімнат та на відмову громадської комісії з житлових питань Кіровоградської міської ради від 7.10.2014 року у погодженні питання надання їм ордерів на право зайняття кімнат АДРЕСА_1, що на його думку доводить факт порушення його житлових прав, не спростовують зазначеного висновку суду, оскільки ксерокопії ордерів, долучених до матеріалів справи, були знайдені ним у кінці травня 2015 року, про що він зазначив у клопотанні про долучення цих документів до матеріалів справи, поданому до суду 27.05.2015 року. Зазначені документи, за твердженням представника позивача, наявні у позивача лише у ксерокопіях, проте, доказів про те, що вони були надані позивачем при вирішенні питання щодо погодження питання надання ордеру на займані ними кімнати комісією з житлових питань чи під час обстеження гуртожитку та складання акту юристом КП «ЖЕО №3» і начальником дільниці КП «ЖЕО №3», не надано. Крім того, ні комісія з житлових питань, ні юрист з начальником дільниці не вирішують відповідно питань видачі ордерів та виселення з гуртожитку або звільнення займаних кімнат у гуртожитку. Хто фактично вимагає і чи вимагає взагалі звільнення ним займаних кімнат у гуртожитку позивачем не зазначено. Не надано доказів того, що відповідачами порушується його право на приватизацію житла у гуртожитку відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 28.04.2015 року, яке набрало законної сили, відмовлено ОСОБА_9, дружині позивача, у визнанні за нею права на проживання у цьому ж гуртожитку та користування кімнатами АДРЕСА_1.

За приписами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку суду першої інстанції обставинам справи, порушення ним норм процесуального права під час оцінки доказів є необґрунтованими. Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ч.1ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: