Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кашицьку С. А. , при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ сумісного майна подружжя та стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розділ сумісного майна подружжя та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 27.08.2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 31.07.2013 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 24.04.2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ними була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1, а також згідно договору купівлі-продажу у вересні 2012 року був придбаний автомобіль «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 за 130 000 грн., зареєстрований за відповідачкою. При таких обставинах, двокімнатна квартира АДРЕСА_1 та автомобіль «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 є спільною власністю подружжя та належить в рівних частинах позивачу та відповідачці. Оскільки в добровільному порядку сторони не можуть вирішити питання щодо розділу майна, позивач вимушений був звернутись до суду.

На підставі викладеного, просить суд визнати за ним в рахунок розділу сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за ОСОБА_2, виділити автомобіль Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 в натурі, стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію 1/2 частини автомобіля Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 в сумі 65 000 грн. та понесені ним судові витрати .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності за участю його представника ОСОБА_4, свої позовні вимоги він підтримує.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю та пояснила в судовому засіданні, що сторони з 27.08.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 31.07.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені з червня 2012 року, сторони сумісне господарство не ведуть. В період шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 24.04.2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, сторонами була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 за 168 000 грн., та згідно п. 8 договору купівлі-продажу від 24.04.2010 року двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була придбана за сумісні гроші позивача та відповідачки , про що позивач надав свою згоду дружині - відповідачки по справі., а також у вересні 2012 року був придбаний автомобіль «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 за 130 000 грн., який був зареєстрований на ім»я відповідачки . Позивач не заперечує той факт, що фактичні шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені з червня 2012 року , що знайшло також своє підтвердження і в рішенні суду про розірвання шлюбу між сторонами , яке ніким не оспорювалось та набрало чинності. Для придбання автомобіля відповідачка ОСОБА_2 16.10.2012 року уклала кредитний договір №1/1248572 та договір застави транспортного засобу «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1, а позивач в свою чергу виступив у якості поручителя за зобов'язанням відповідачки по кредитному договору, що підтверджується договором поруки №Р1/1248573 від 16.10.2012 року. Як поручитель позивач грошові кошти на погашення кредиту не вносив та не вносить на теперішній час . На підставі викладеного, просить суд визнати за ОСОБА_1 в рахунок розділу сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_2, виділити автомобіль Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 в натурі, стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини автомобіля Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 в сумі 65 000 грн. та понесені позивачем судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась. В матеріалах справи мається заява про розгляд справи за її відсутності за участю її представника ОСОБА_5

Представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав повністю та пояснив, що з 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1. Фактичні шлюбні відносини між ними були припинені з червня 2012 року, а у вересні 2012 року ОСОБА_2 був придбаний автомобіль Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1, тобто після фактичного припинення шлюбних відносин , що також підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу. Для придбання спірного автомобіля відповідачка ОСОБА_2 16.10.2012 року уклала кредитний договір №1/1248572 та договір застави транспортного засобу «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1, а позивач ОСОБА_1 був поручителем за зобов'язанням відповідачки ОСОБА_2 по кредитному договору, що підтверджується договором поруки №Р1/1248573 від 16.10.2012 року , але ОСОБА_1 як поручитель грошові кошти на погашення кредиту не вносив та не вносить і на теперішній час . Квартира АДРЕСА_1 була придбана в період сумісного проживання в щлюбі відповідачки з позивачем , але квартира була придбана за гроші , які були отримані від реалізації квартири матері відповідачки ОСОБА_6, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та яку продавала ОСОБА_2 на підставі довіреності. Гроші від реалізації квартири АДРЕСА_2 були подаровані ОСОБА_2 її матір'ю. Договір дарування нотаріально не був посвідчений. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 19.11.2013 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання правочину дійсним. Крім того, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою про визнання недійсним пункту 8 договору купівлі-продажу квартири, оскільки в договорі купівлі-продажу було помилково вказано, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за сумісні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.01.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним в рахунок розділу сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за ОСОБА_2, виділити автомобіль Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 в натурі, стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію 1/2 частини автомобіля Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 в сумі 65 000 грн. та понесені ним судові витрати .

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.22 - Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям , а при не досягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, піклування за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається , що кожна річ , набута за час шлюбу , крім речей індивідуального користування є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя .

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі , за винятком тих , які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна , що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини , чоловіка , дітей та інші обставини , що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя , якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя , хто використовував їх у своїй професійній діяльності .Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.23 - Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства , з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу / ст.60, 69 СК України , ч.3 ст.368 ЦК України / , відповідно до ч. 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна , за винятком тих , які згідно із законом не можуть їм належати / виключені із цивільного обороту/, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами тощо.

Так , в судовому засіданні встановлено, що 27.08.2005 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 зареєстрували шлюб в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 31 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Вказаним рішенням встановлено, що фактично шлюбні відносини сторони припинили в червні 2012 р. та примиритись не намагались, спільного господарства не ведуть. Вказане рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 12 серпня 2013 року (а.с.10). В судовому засіданні сторони даний факт не оспорювали та також підтвердили, що шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично були припинені в червні 2012 р. та спільного господарства вони не вели .

Таким чином , в судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, але фактично шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були припинені в червні 2012 р. та дані обставини встановлені рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 31 липня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили та дані обставини не підлягають доказуванню, оскільки згідно зі ст.. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільному, господарському або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В., була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 за 31463 грн. Вказаний договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований в реєстрі за №428. Згідно п.3 даного договору продаж вчинено за 31463 грн. , які покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору та згідно п.4 даного договору - відповідно до відомостей, викладених у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно № 25937856, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 22.04.2010 р., реєстраційний №53452, номер запису 81498 в книзі 95, інвентаризаційна вартість квартири, що продається, становить 31463 грн. / тридцять одна тисяча чотириста шістдесят три / гривні. Згідно із п.8 даного договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2010 року вбачається, що покупка квартири за цим договором проводиться за письмовою згодою , посвідченою приватним нотаріусом , чоловіка покупця - ОСОБА_1, який відповідно до ст. 60, 74 , 97 Сімейного Кодексу України має право на частку в спільному майні подружжя, щодо згаданої квартири. Зміст ст.ст.. 60, 65, 74 Сімейного кодексу України сторонам був роз'яснений нотаріусом (п.14 договору купівлі-продажу) (а.с.43 , 67 , 79 ).

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування сторін у шлюбних відносинах, та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає розділу як спільне сумісне майно подружжя та позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаної квартири підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ствердження представника відповідачки про те, що спірну квартиру АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_2 за грошові кошти, які були подаровані ОСОБА_2 її матір'ю від реалізації квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2, повністю спростовуються рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 19.11.2013 року, згідно з яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору дарування дійсним та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.01.2014 року, згідно якої рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 19.11.2013 року залишено без змін (а.с.59-62).

Крім того, ОСОБА_2 у червні 2014 року зверталась до Іллічівського районного суду м.Маріуполя з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 8 договору купівлі-продажу спірної квартири від 24.04.2010 року, згідно з яким купівля спірної квартири АДРЕСА_1 проведена за письмовою згодою ОСОБА_1 (а.с.102-103)

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.01.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання правочину частково недійсним було відмовлено (а.с.107-108).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11.02.2015 року рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.01.2015 року залишено без змін (а.с. 109-111).

Таким чином, обставини встановлені рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 19.11.2013 року, згідно з яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору дарування дійсним, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.01.2014 року і набрало законної сили та обставини, встановлені рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.01.2015 року, згідно якого у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання правочину частково недійсним було відмовлено та яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11.02.2015 року не підлягають доказуванню, оскільки згідно зі ст.. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням , яке набрало чинності у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд вважає, що ані відповідачка, ані її представник ОСОБА_5 не довели у судовому засіданні ті обставини, що майно - спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування сторін у шлюбних відносинах, але за особисті гроші відповідачки, які були подаровані ОСОБА_2 її матір'ю від реалізації квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Таким чином, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання відповідачки та її представника на те, що спірна квартира була куплена на гроші відповідачки, дані ствердження відповідачки належним чином нічим не підтвердженні, ніяких доказів відповідачкою не представлено до суду на підтвердження цих посиланнь та судом дані обставини також не встановлені.

При таких обставинах , судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування сторін у шлюбних відносинах, та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає розділу як спільне сумісне майно подружжя та позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаної квартири підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судпми законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.25 - Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя , зокрема неподільної речі , суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової копенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя /одного з них/ до суду з таким позовом /ст.11 ЦК України/ та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток ,суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

Так , в судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія Алекс» 29.09.2012 року було укладено договір № R 29.09.12/к, відповідно до якого ОСОБА_2 придбала автомобіль Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 за 137 000 грн. (а.с.91 - 92 ).

Відповідно до договору застави №Z1/1248572 від 16 жовтня 2012 року для придбання автомобіля відповідачка 16.10.2012 року уклала кредитний договір №1/1248572 та договір застави транспортного засобу «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 (а.с.50-53), а позивач в свою чергу виступив у якості поручителя за зобов'язанням відповідачка по кредитному договору, що підтверджується договором поруки №Р1/1248573 від 16.10.2012 року (а.с.40-41). ОСОБА_2 в повному обсязі сплачує грошові кошти за кредитним зобов'язанням, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.94-99) , позивач ОСОБА_1 кредит не сплачує , що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні та не заперечували сторони по справі.

За актом прийому-передачі від 16.10.2012 року продавець ТОВ «Комапнія Алекс» передав, а покупець ОСОБА_2 прийняла транспортний засіб «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1./а.с.49/

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судпми законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.30 - Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося ,суд відповідно до ч.6 ст.57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин і провести поділ тільки того майна , що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично були припинені з червня 2012 року, що не заперечували сторони та також підтвердили в судовому засіданні представник позивача та представник відповідачки, те , що фактично шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були припинені в червні 2012 р. також були встановлені рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 31 липня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу , яке набрало законної сили та дані обставини не підлягають доказуванню , оскільки згідно зі ст.. 61 ЦПК України -обставини , визнані сторонами , які беруть участь у справі , не підлягають длказуванню та обставини, встановлені судовим рішенням , яке набрало чинності у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із матеріалів справи вбачається , що спірний транспортний засіб був придбаний відповідачкою в вересні 2012 року , в період коли шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені, то при таких обставинах спірний автомобіль «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 не може бути визнаний судом об'єктом спільного сумісного майна подружжя, оскільки був придбаний в період, коли шлюбні відносини між сторонами фактично були припинені , спільне господарство сторони не вели , що не заперечували представники сторін та підтверджується матеріалами справи та, крім того, як достовірно встановлено, в судовому засіданні, для придбання спірного автомобіля відповідачка ОСОБА_2 16.10.2012 року уклала кредитний договір №1/1248572 та договір застави транспортного засобу «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1, а позивач ОСОБА_1 був поручителем за зобов'язанням відповідачки ОСОБА_2 по кредитному договору, що підтверджується договором поруки №Р1/1248573 від 16.10.2012 року, але ОСОБА_1 як поручитель грошові кошти на погашення кредиту не вносив та не вносить і на теперішній час, а ОСОБА_2 в повному обсязі сплачує грошові кошти за кредитним зобов'язанням, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.94-99), позивач ОСОБА_1 кредит не сплачує, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні та не заперечували сторони по справі.

При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на ? частку автомобіля «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1, виділення в натурі ОСОБА_2 вказаного автомобіля та стягнення з відповідачки на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля в розмірі 65 000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки повністю спростовані в судовому засіданні визщезазначеними доказами та матеріалами справи.

Відповідно до ст. 10 , 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін , кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Тому , розглядаючи цивільну справу , суд у відповідності зі ст.. 10, 11 ЦПК України виходив з принципу змагальності й рівності сторін у поданні доказів, а також розглядав спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі представлених ними доказів.

У відповідності з положеннями ст..60 , ч.3 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах , суд вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним в рахунок розділу сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Суд вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним в рахунок розділу сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля «Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_2, виділення автомобіля Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 в натурі, стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 частини автомобіля Reno Dastor» державний номер НОМЕР_1 в сумі 65 000 грн. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються вищевикладеними доказами та не підлягають задоволенню .

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Так, позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір в розмірі 1490 грн., оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 157,32 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61 , 88, 174, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судпми законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ сумісного майна подружжя та стягнення судових витрат - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_5) судовий збір в розмірі 157,32 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Кашицька