Номер провадження: 22-ц/785/6918/15
Головуючий у першій інстанції Смаглій М. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від обов'язку утримувати дитину та сплати аліментів,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від обов'язку утримувати дитину та сплачувати аліменти. При цьому, ОСОБА_2, який представляє інтереси свого недієздатного сина - ОСОБА_4, обґрунтовує свої вимоги тим, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 17.07.2009 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, 01.07.2013 року Київським районним судом м. Одеси ОСОБА_4 був визнаний недієздатним, а опікуном призначено батька - позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, доходи якого складають лише державні страхові виплати (пенсія), він не в змозі, як опікун сина, сплачувати аліменти на утримання онука ОСОБА_6.

Тому, керуючись положеннями сімейного та цивільного законодавства, ОСОБА_2, як опікун самого платника аліментів та його майнових інтересів, звернувся до суду з проханням припинити стягнення цих аліментів у зв'язку з фізичним станом платника, який не в змозі самостійно забезпечувати себе та свого сина.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, оскільки не має можливості прибути до м. Білгород-Дністровський на судове засідання.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої з позовними вимогами не погодилась, просить справу розглянути у її відсутність.

Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивачпросить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та вірно послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, актовий запис № 1874, видане Київським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції.

17.07.2009 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області був виданий виконавчий лист № 2-3283 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 06.04.2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно з посвідченням № НОМЕР_2, виданим ОСОБА_2 29.11.2013 року Київською районною адміністрацією Одеської області, позивач є опікуном ОСОБА_4, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2013 року був визнаний недієздатним.

Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правовий характер відносин, що склалися між сторонами, чітко не відображений законодавцем та викладений лише в імперативному обов'язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Правовий аналіз та змістовний принцип сімейних норм права дозволяють суду зробити висновок, що зміна, а саме погіршення фізичного стану платника аліментів не припиняє його обов'язку по матеріальному утриманню своєї дитини, а є лише підставою для зміни розміру чи умов проведення виплат.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно не знайшов обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Таким чином, твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький