Справа № 761/8118/15-ц
Провадження №2/761/4305/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 листопада 2015 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Макаренко І.О.,

при секретарі Нечипорук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у місячний строк після набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену інформацію тим же способом, яким вона була, поширена, шляхом опублікування письмового вибачення перед Позивачем наступного змісту: "СПРОСТУВАННЯ!!! Ми, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, просимо вибачення у ОСОБА_1 та заявляємо, що інформація, яку ми поширили, а саме про незаконність підвищення тарифу, про отримання "відкатів", погану роботу з боржниками, а також оформлення підроблених документів на інвалідність, не відповідає дійсності"; стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1 81 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 03.09.2013 року відповідачі розповсюдили по поштовим скринькам листівку наступного змісту: «5. Знаете ли Вы, что ОСОБА_1 получила за счет ЖСК статус инвалида производства, находясь в пути следования, непонятно куда. Но оформив липовые документы, повысила себе пенсию почти в три раза, ежегодно за наш счёт получает оздоровительные, материальную помощь на операцию и оплату медикаментов? 7. ОСОБА_1 бесконтрольно расходует денежные средства кооператива, и от аренды в том числе. ОСОБА_1 постоянно превышаются служебные полномочия, в грубой форме попираются наши права, фактически игнорируется подписанный ею Устав ЖСК «Вымпел», а также Закон о кооперации". 09.12.2013 року ініціативна група зазначила в іншій листівці: "Доводим до Вашего сведения о том, что повышение тарифов на обслуживание дома было вызвано безграмотной финансово-бесхозяйственной деятельностью ОСОБА_1, ее грубыми экономическими просчетами, необоснованными расходами в частности: на судебные издержки, вызванные ее некомпетентностью, приобретением дорогостоящего оборудования, которое не имеет права позволить себе даже ЖЕК-и, обслуживающие десятки домов, ее несвоевременной работой с должниками и многие другие нарушения". В 2014 році тією ж ініціативною групою знову було розповсюджено по поштовим скринькам неправдиві листівки, які вкотре принижували честь Позивача та містили неправдиву інформацію. Так, в одній з них було зазначено: «При действующем подходе расходы на текущий ремонт ОСОБА_1 включила трижды, вдвойне из нашего кошелька, и отдельно ещё за расчёт аренды с последующим откатом для себя, а также за счёт не производимого жильцам перерасчёта по теплу с 2008 г. в сумме ежегодно около 48000 грн". В іншій листівці було вказано: "Каждый из вас проинформирован инициативной группой о беззакониях, творимых председателем правления ЖБК ОСОБА_1 Яркое тому подтверждение - почти двойное повышение тарифа с октября месяца с.г., ничем и никем не обоснованное. Постановление КМДА № 187 от 29.03.2010 г. гласит, что для пересмотра тарифа необходимо провести общественные слушания, уведомив об этом жильцов за месяц до их начала, обнародовать фактические затраты на содержание дома... Ничего этого сделано не было, поскольку обычный стиль работы ОСОБА_1 - запутывание ситуации, обман и фальсификации". Позивач зазначає, що викладена у листівках інформація не відповідає дійсності, не є оціночними судженнями, критикою чи власною оцінкою дій ОСОБА_1, принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, а тому підлягає спростуванню. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що діями відповідачів їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 81 000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5 та представники відповідачів проти заявлених позовних вимог заперечували у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що позивачем не доведено розповсюдження такої інформації саме відповідачами.

Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив.

03.09.2013 року по поштовим скринькам мешканців ЖБК «Вимпел» було розповсюджено листівки, написані ініціативною групою мешканців, зокрема листівку наступного змісту: «5. Знаете ли Вы, что ОСОБА_1 получила за счет ЖСК статус инвалида производства, находясь в пути следования, непонятно куда. Но оформив липовые документы, повысила себе пенсию почти в три раза, ежегодно за наш счёт получает оздоровительные, материальную помощь на операцию и оплату медикаментов? 7. ОСОБА_1 бесконтрольно расходует денежные средства кооператива, и от аренды в том числе. ОСОБА_1 постоянно превышаются служебные полномочия, в грубой форме попираются наши права, фактически игнорируется подписанный ею Устав ЖСК «Вымпел», а также Закон о кооперации" (а.с. 17).

09.12.2013 року ініціативна група зазначила в іншій листівці: "Доводим до Вашего сведения о том, что повышение тарифов на обслуживание дома было вызвано безграмотной финансово-бесхозяйственной деятельностью ОСОБА_1, ее грубыми экономическими просчетами, необоснованными расходами в частности: на судебные издержки, вызванные ее некомпетентностью, приобретением дорогостоящего оборудования, которое не имеет права позволить себе даже ЖЕК-и, обслуживающие десятки домов, ее несвоевременной работой с должниками и многие другие нарушения" (а.с. 16).

Пізніше тією ж ініціативною групою знову було розповсюджено по поштовим скринькам листівки, які, на думку позивача, принижували честь Позивача та містили неправдиву інформацію. Так, в одній з них було зазначено: «При действующем подходе расходы на текущий ремонт ОСОБА_1 включила трижды, вдвойне из нашего кошелька, и отдельно ещё за расчёт аренды с последующим откатом для себя, а также за счёт не производимого жильцам перерасчёта по теплу с 2008 г. в сумме ежегодно около 48000 грн." (а.с. 18).

В іншій листівці було вказано: "Каждый из вас проинформирован инициативной группой о беззакониях, творимых председателем правления ЖБК ОСОБА_1 Яркое тому подтверждение - почти двойное повышение тарифа с октября месяца с.г., ничем и никем не обоснованное. Постановление КМДА № 187 от 29.03.2010 г. гласит, что для пересмотра тарифа необходимо провести общественные слушания, уведомив об этом жильцов за месяц до их начала, обнародовать фактические затраты на содержание дома... Ничего этого сделано не было, поскольку обычный стиль работы ОСОБА_1 - запутывание ситуации, обман и фальсификации" (а.с. 19).

Обставина розповсюдження листівок по поштовим скринькам мешканців ЖБК «Вимпел» підтверджена, зокрема, показами свідка ОСОБА_8, яка показала, що працює прибиральницею у будинку по АДРЕСА_1, та бачила, як ОСОБА_7 розкладає листівки по поштовим скринькам, однак зазначила,е знає зміст цих листівок, а також показами свідка ОСОБА_9, яка є орендарем приміщення у будинку по АДРЕСА_1, та отримала вказану листівку, яка була покладена до її поштової скриньки.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 ЦПК України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

Частиною 1 статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі честь, гідність і ділова репутація.

Статтею 270, 297 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має, зокрема, право на повагу до гідності та честі. Честь і гідність фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", який має рекомендаційний характер, зазначається, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

У відповідності до п.15 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частинами 1 і 2 статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу і дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.11 Закону «Про інформацію», інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані. Конституційний Суд України вважає, що перелік даних про особу, які визнаються як конфіденційна інформація, не є вичерпним.

Відповідно до абзацу 5 пункту 3.3. Рішення Конституційного суду України у справі щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України від 20 січня 2012 року, Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав Людини у Справі Лінгенса проти Австрії (12/1984/84/131), Страсбург, 08 липня 1986 року, зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. На думку Європейського Суду з прав Людини, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Гіпербола - різновид тропа, що полягає в надмірному перебільшенні характерних властивостей чи ознак певного предмета, явища або дії.

За таких обставин, суд приймає до уваги покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, та, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приходить до висновку, що інформація щодо дій позивача була поширена у вищевикладений спосіб ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Однак, враховуючи характер інформації, що викладена у листівках, суд вважає, що вказані висловлення є оціночними судженнями, оскільки є висловлюваннями, які не містять фактичних даних, критикою, оцінкою дій, а також висловлюваннями, в яких вжито гіперболи.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Отже, позивач має право на відповідь, тобто на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про інформацію», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 28 вересня 1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій», ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України та враховуючи рішення Європейського Суду з прав Людини у Справі Лінгенса проти Австрії (12/1984/84/131), Страсбург, 08 липня 1986 року, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: