Справа №167/1441/15-ц
Провадження №2/167/523/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015 року Рожищенський районний суд Волинської області

в складі:

головуючого- судді Сіліча І.І.

при секретарі- Чорнокозинській Н.Г.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, -

ВИРІШИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач у вихованні дочки участі не приймає і матеріально не утримує. На даний час в неї є можливість поїхати з дочкою на відпочинок за кордон. Вважає, що такий відпочинок позитивно вплине на здоровя, фізичний та духовний розвиток дитини, розширить її кругозір. Однак відповідач відмовляється надати їй дозвіл на перетин кордону з неповнолітньою дитиною.

Покликаючись на те, що колишній чоловік ОСОБА_3 безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Така позиція батька шкодить інтересам дитини, тому просить дозволити їй виготовити всі необхідні документи для виїзду за кордон неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька та надати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки за межі України без згоди та супроводу батька.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених в позовній заяві, просять задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що проти того щоб дитина їздила за кордон. Тому в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_5, яка показала, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, всі обовязки щодо утримання та виховання дитини лежать на матері ОСОБА_1, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого в них народилась дочка ОСОБА_4, 23 серпня 2001 року, що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У ст.141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця мешкання, право вільно покинути територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. ст.11-12 цього ж закону кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Крім цього, відповідно до п.8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

У відповідності до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», та частиною 3 пункту 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 22.01.1995 р. № 57, передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою КМУ від 24.03.2004 року №380 оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду.

В судовому засіданні встановлено також, що між сторонами виникають непорозуміння щодо оперативного вирішення питання про надання батьком згоди на виїзд дитини за кордон, в тому числі з метою розширення її кругозору, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя, а також для оздоровлення.

В даному випадку в інтересах дитини є тимчасовий виїзд за межі України. Разом з тим, тимчасові виїзди дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини.

Періодичні тимчасові виїзди дитини за кордон не позбавляють відповідача можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Позиція відповідача, який зволіканням або бездіяльністю фактично перешкоджає виїзду дитини за кордон, порушує права дитини. Обставин, які обмежують право неповнолітньої ОСОБА_4 на тимчасовий виїзди за межі України суд не вбачає, а тому, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 49 Конституції України, ст.ст.16 313 ЦК України, ст.ст.7, 150, 155 СК України, п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.22 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 22.01.1995 р. №57, п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою КМУ від 24.03.2004 року №380, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення (оформлення) проїзного документа для виїзду за кордон неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди батька дитини - ОСОБА_3.

Дозволити виїзд за межі України неповнолітній громадянці України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_4 в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття 23.08.2019 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І.І.Сіліч