Провадження №2/760/7829/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, посилаючись на ту обставину, що 25.11.2013 року між нею та ОСОБА_2 шлюб був розірваний. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка вказує, що хоча ОСОБА_2 сплачує аліменти на дітей на підставі виконавчого листа № 760/27099/13-ц, виданого 17.02.2014 року в розмірі 1/3 частини від доходу, проте, присуджених аліментів їй не вистачає на утримання дітей та нормальний їх розвиток, а тому враховуючи положення 185 СК України має право в судовому порядку стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей.

Таким чином, позивачка просила стягнути з відповідача:

-понесені додаткові витрати в розмірі 30139,70 грн;

-щомісячно додаткові витрати на сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі 1533,83 грн. з грудня 2015 року по травень 2016 року;

-видати виконавчий лист на 50% (з урахуванням індексації) на непередбачені додаткові витрати на дітей, які можуть виникнути у майбутньому, від понесених витрат.

Статтями 3,4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При вивчені матеріалів позовної заяви встановлено, що вона подана з порушенням вимог цивільно - процесуального законодавства, а саме процесуальний документ (позовна заява) - викладений російською мовою без перекладу.

Відповідно до ст. 10 Конституції України в Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Згідно з ч. 3 ст. 8 вказаного Закону кожному гарантується право на захист у відповідних державних органах і суді своїх мовних прав і законних інтересів, мовних прав і законних інтересів своїх дітей, на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади і органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, юридичних і фізичних осіб, якими порушуються мовні права і свободи людини і громадянина.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

У своєму рішенні Конституційний суд України від 13.12.2011 в справі № 17-рп/2011 п. 4.2 зазначив, що встановлення законодавчих можливостей використання в судочинстві регіональних мов або мов меншин слід розглядати також в аспекті забезпечення реалізації прав кожного на звернення до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, та на захист своїх прав будь-якими не забороненими законом засобами; гарантування права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Враховуючи вищевикладене, позивачка не навела суду доказів, що у межах території

на яку поширюється цивільна юрисдикція Солом'янського районного суду м. Києва поширена регіональна мова (мови)- російська.

Виходячи з того, що згідно ст. 7 ЦК України мовою цивільного судочинства є українська, згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», позивачці необхідно викласти заяву в належній формі, відповідно норми ст. 119 ЦПК України, дотримання яких є передумовою відкриття провадження у справі.

Відповідно до чинного законодавства України, а саме ст.119 ЦПК України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві, має міститись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

При вивченні матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Виходячи з цього, в позові слід зазначити:

-звертаючись з вимогами щодо стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 30139,70 грн., позивачка не виклала обставин як правових підстав для їх нарахування в порядку ст.ст. 185 СК України, не надала їх розрахунок із значенням періоду та розмірів сум за кожен календарний місяць, які приймались позивачкою до уваги при здійсненні розрахунку, виходячи із фактичного розміру доходів відповідача за цей період та розміру аліментів, встановлених рішенням суду, при цьому в позовній заяві сама зазначаючи, що заборгованості відповідача по сплаті аліментів відсутня;

-які права позивачки та/або дитини порушені, якими діями відповідача;

- який характер мають правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем саме з приводу даного спору;

- якими правовими нормами регулюються правовідносини між сторонами, та чим передбачений такий шлях поновлення враховуючи пооложення ст.16 ЦК України, як вимога видати виконавчий лист на 50% (з урахуванням індексації) на непередбачені додаткові витрати на дітей, які можуть виникнути у майбутньому, від понесених витрат;

-позивачка в позовній заяві зазначає, що її середньомісячний дохід складає 2500,00 грн., проте не зазначає доказів на підтвердження такої суми;

-позивачкою заявлено вимогу про щомісячне стягнення додаткових витрат на сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі 1533,83 грн. з грудня 2015 року по травень 2016 року, проте не зазначає доказів на підтвердження такої суми.

Крім того, позивачкою в порушення вимог ч.5 ст. 119 ЦПК України не було подано доказів сплати судового збору.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, яким визначаються правові засади справляння судового збору та звільнення від сплати судового збору.

В Законі України «Про судовий збір» міститься вичерпний перелік пільг щодо сплати судового збору, коло осіб та підстав їх звільнення від сплати судового збору.

Так, від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Проте, позивачка звертається до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на дітей, які в розумінні закону не є аліментами, а тому звільнення від сплати судового збору у такій категорії спору не відбувається.

З поданої позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено три вимоги: дві майнові і одну немайнову.

В п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

В п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

Пунктом 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено на 2015 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривні.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір", який діє на дату звернення з позовною заявою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах: за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

За подання заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Суддя акцентує увагу позивачки на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, керуючись ст. 119-121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Недоліки заяви мають бути усунуті шляхом подання окремої вмотивованої заяви з врахуванням викладених в даній ухвалі недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: