Номер провадження: 22-ц/785/2616/15
Головуючий у першій інстанції Споришева Н. І.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Козак М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_6 - "Про виселення", -

ВСТАНОВИЛА:

15.10.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили виселити відповідачів із будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 03.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав йому кредит в розмірі 22865,40 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03.07.2008 року позивач та ОСОБА_6 уклали договір іпотеки, згідно якому останній надав в іпотеку належне йому нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_1. Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 02.06.2014 року задоволений позов ПАТ КБ "ПриватБанк", звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем та виселено ОСОБА_6 з указаного будинку. Проте, позивач не має можливості реалізувати предмет іпотеки та відновити свої порушені права, у зв'язку з тим, що у вказаному будинку фактично проживають відповідачі у справі.

Представник позивача до суду не з*явився, надавши судові письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_6 до суду не з*явились, надавши судові письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували, мотивуючи відмову тим, що в разі задоволення позову вони залишаться без житла.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з*явилась, повідомлялась належним чином.

Представник органу опіки та піклування до суду не з*явився, надавши судові заяву про розгляд справи за його відсутності, проти виселення неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також їх матері орган опіки заперечував.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 11.12.2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" було відмовлено.

16.01.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" подали апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просять рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивач не надав відомості про житло, яке має бути надано відповідачам по справі, в разі їх виселення, що передбачено положеннями ЖК України.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

По справі встановлені наступні фактичні обставини по справі.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 11.04.2002 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

З довідки ВК Любашівської селищної ради Любашівського району Одеської області від 09.06.2008 року, виданій ОСОБА_6 для пред'явлення до банку, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні діти.

03.07.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 22865,40 доларів США строком до 03.07.2015 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язання за цим договором, 03.07.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, згідно якого останній передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1

Після укладання договору іпотеки, а саме 06.04.2009 року за адресою вказаного житлового будинку була зареєстрована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, на момент укладання договору іпотеки у вказаному спірному житловому будинку був зареєстрований ОСОБА_6, відповідачі у справі зареєстрованими не були у вказаному житловому будинку на момент укладання договору іпотеки, зареєструвавшись у подальшому у даному будинку без згоди банку.

Заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 02.06.2014 року задоволений позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про звернення стягнення; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.07.2008 року у розмірі 61428,2 доларів США, що за курсом НБУ складало 729152,73 грн. звернуто стягнення на житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначеного житлового будинку з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки; виселено ОСОБА_6 із вказаного житлового будинку; також вирішено питання про судові витрати.

02.06.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" направив повідомлення щодо звільнення вказаного житлового будинку ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, які були отриманні ними 07.06.2014 року.

03.07.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" направив повідомлення щодо звільнення вказаного будинку ОСОБА_2, яке було нею отримано 05.07.2014 року.

Згідно вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідно до п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що банком були надіслані письмові вимоги (повідомлення) про добровільне звільнення житлового будинку, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частина 3 цієї статті передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Цей порядок установлено ч. 3 ст. 109 ЖК України, яка передбачає примусове виселення громадян із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, на яке звернено стягнення, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Факт реєстрації відповідачів у спірному житловому будинку після укладання договору іпотеки встановлений судом та підтверджується матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів не погоджується з думкою районного суду про те, що позивач не надав відомості про житло, яке має бути надано відповідачам по справі, в разі їх виселення, оскільки така вимога не може бути застосована до спірних правовідносин, враховуючи те, що відповідачі не укладали кредитний договір та іпотечний договір, а також не є власниками майна, яке є предметом іпотеки.

Таким чином, висновки районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог є помилковими та необґрунтованими.

Отже, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріально права, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

І.А.Артеменко

04.03.2015 року м. Одеса