Провадження № 6/522/3646/15
У Х В А Л А

09 листопада 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси заяву представника відповідача ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник 21.10.2015 року звернулась до суду з заявою та просила здійснити розстрочку виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 23.07.2015 року зі сплатою ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 65 174, 25 грн. поступово строком на 12 місяців наступним чином: щомісячно по 5 431, 19 грн. не пізніше 25 числа кожного місяця до повного погашення заборгованості.

В обґрунтування заяви зазначила наступне. 02 червня 2015 року Приморським районним судом міста Одеси було відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.07.2015 року рішення суду 1-ї інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів було задоволено частково та зобовязано стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 64 850 (шістдесят чотири тисячі вісімсот пятдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 324 (триста двадцять чотири) грн. 25 коп. Пояснила, що має намір добровільно виконувати рішення суду, однак сплатити всю суму одразу не має можливості у звязку з відсутності такої суми коштів. Відзначила, що отримує заробітну плату у розмірі 800, 00 гривень та на вихованні має малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судове засідання 09.11.2015 року сторони не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшли до суду письмові заперечення від 06.11.2015 року, відповідно до яких заперечував проти розстрочки виконання рішення суду від 23.07.2015 року, просив відмовити у задоволенні, відзначив, що зі змісту заяви не вбачається конкретних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. Неявка осіб не перешкоджає розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, а також заперечення додані до неї, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

02 червня 2015 року Приморським районним судом міста Одеси було відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.07.2015 року рішення суду 1-ї інстанції від 02.06.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 64 850 (шістдесят чотири тисячі вісімсот пятдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 324 (триста двадцять чотири) грн. 25 коп.

Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист на рішення апеляційного суду Одеської області від 23.07.2015 року.

Відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання; усі субєкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій її території; обовязковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина пята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Однак, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України, у п. 37 постанови № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" відповідно до статті 217 ЦПК визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. Заяви сторін або державного виконавця про вчинення судом таких же дій при виконанні рішення суду за наявності для цього підстав розглядаються в порядку, встановленому статтею 373 ЦПК, за результатами вирішення яких постановляється ухвала.

У свою чергу ст. 373 ЦПК закріплено положення, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічне положення міститься і в ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочки або розстрочка виконання, встановлення чи заміна способу і порядку виконання рішення допускається лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим.

Підставою для застосування статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» є наявність обєктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень.

Розстрочка - спосіб виконання зобов'язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановленими наперед.

При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо) (п.10 постанови Пленуму ВСУ №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).

Конституційний Суд України також зазначає, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Тобто, за судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сімї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. (Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного суду України від 26.06.2013 року у справа № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго»).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Однак, розглянувши подану заяву та матеріали справи, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою, судом не встановлено, а заявником не надано належних доказів на підтвердження існування обставин, зазначених у ст. 373 ЦПК України, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду, також не надано доказів і на підтвердження того, що у відношенні ОСОБА_3 має місце винятковий випадок, тому суд вважає, що у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів слід відмовити.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 210, 212-213, 373 ЦПК України, ст..36 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 23.07.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Домусчі Л.В.

09.11.2015