АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-834 Головуючий у 1-й інстанції - Морозов М.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Нежури В.А.

СоколовоїВ.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Іваськевича Святослава Володимировича в інтересах Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві" на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві", третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_4 до Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві", третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди.

Суд стягнув з Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві" на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за жовтень та листопад 2013 року (з урахуванням вже вирахуваних обов'язків платежів та утримань) в сумі 7 780 грн. 27 коп., середній заробіток за затримку виплати заборгованості із заробітної плати за період з 14 листопада 2013 року по 9 вересня 2014 року в сумі 45 715 грн., а всього 53 495 грн. 27 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено.

Суд стягнув з Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві" у дохід держави судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 534 грн. 95 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ДП "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві" (далі - ДП "ДНДІАСБ") через свого представника, Іваськевича С.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі (а.с. 60-61).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника відповідача, Іваськевича С.В., відхиливши його клопотання про відкладення слухання справи, подане через Відділ прийому громадян Апеляційного суду м. Києва в день проведення розгляду даної справи - 9 квітня 2015 року (а.с. 111). Суд виходив з того, що незважаючи на поважність причин неявки Іваськевича С.В. у судове засідання - відрядження на 2 календарні дні до м. Львова для участі у судовому засіданні у Львівському окружному адміністративному суді, в ДП "ДНДІАСБ" існує відділ правового забезпечення та нормативних розробок, а тому відповідач мав змогу забезпечити явку в судове засідання іншого представника - спеціаліста в галузі права, однак не скористався цією можливістю, а відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення позивача та його представника, ОСОБА_6, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд її відхилити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» з 5 червня 2012 року по 13 листопада 2013 року, звідки був звільнений з посади головного інженера за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Незважаючи на те, що позивач в день звільнення працював, належні йому суми для розрахунку при звільненні по зарплаті за жовтень, листопад 2013 року в розмірі 7780 грн. 27 коп. (з врахуванням проведених обов'язкових відрахувань) не були виплачені (а.с.4-7).

Остаточний розрахунок з ОСОБА_4 проведений не був.

Заробітна плата позивача перед звільненням складала по повним місяцям роботи: вересень 2013 року - 4 409 грн. 14 коп., жовтень 2013 року - 5 403 грн., тоді його середньоденний заробіток складає 223 грн. (9 812 грн. 14 коп.: 44 р. дні). Кількість прострочених робочих днів до повного розрахунку станом на день подачі позову до суду, як зазначено у позові, дорівнює 205.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми, належної при звільненні, - 7780 грн. 27 коп. (з врахуванням проведених обов'язкових відрахувань), та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 47 715 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника відповідача не містить.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду про наявність підстав для задоволення позову обставинам справи та рішенню Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, оскільки ОСОБА_4 при звернення до суду пропущений спеціальний строк позовної давності, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ст.116 КЗпП України).

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як убачається з оскаржуваного рішення, представник позивача визнав позов частково - в частині стягнення заборгованості із заробітної плати. Окрім того в матеріалах справи наявна довідка, видана відповідачем ОСОБА_4, про заборгованість з виплати заробітної плати за жовтень 2013 року у розмірі 4 427 грн. 22 коп. та за листопад 2013 року у розмірі 3 353 грн. 05 коп.

Таким чином, між сторонами відсутній спір про розмір заборгованості з виплати заробітної плати.

За змістом ч.1 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_4 пояснив, що на даний час остаточний розрахунок ДП "ДНДІАСБ" з ним не проведений.

Відповідно до змісту рішення Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, на яке представник відповідача послався у своїй апеляційній скарзі, Конституційний суд вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Конституційний суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З огляду на те, що на момент подання позову остаточний розрахунок з позивачем проведений не був, цей факт відповідачем в ході розгляду справи судом першої інстанції не спростований, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_4

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ІваськевичаСвятослава Володимировича в інтересах Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві" відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: В.А. Нежура

В.В. Соколова