АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квтіня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Лук'янишина М.В.

за участю: представника позивача Сидори І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Ваша забудова» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача - Чернівецька міська рада, Головне управління Державного агентства земельних ресурсів України у Чернівецькій області, треті особи на стороні відповідачів - реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, про усунення перешкод в користуванні та знесення самочинно побудованих споруд, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 березня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Ваша забудова» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача - Чернівецька міська рада, Головне управління Державного агентства земельних ресурсів України у Чернівецькій області, треті особи на стороні відповідачів - реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, про усунення перешкод в користуванні та знесення самочинно побудованих споруд.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 28.04.2010 року між ОСОБА_3 й ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соломко В.В. за реєстраційним №749 в частині дарування вбиральні-літнього душу літ.Б та огорожі 3.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 8890403, видане 04.09.2013 року Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, в частині визнання за громадянкою ОСОБА_2 права власності на вбиральню-літній душ літ. Б, вигрібну яму літ. ІІ та огорожу №3.

Зобов'язано ОСОБА_2, проживаючу в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, усунути обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Ваша забудова» перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0043 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою м.Чернівці, вул.

справа № 22ц-618/15р. Головуючий у І інстанції Чебан В.М. категорія: 6 Доповідач Лисак І.Н.

АДРЕСА_2, шляхом знесення самочинно побудованих на цій земельній ділянці вбиральні-літнього душу літ. Б, вигрібної ями літ. ІІ та металевої огорожі №3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. Посилається на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що на підставі договору дарування від 28.04.2010 року їй було подаровано будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1. 18.11.2011 року отримала акт на право власності на земельну ділянку площею 0,525 га, кадастровий номер НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Після цього на приватизованій нею ділянці збудувала гараж, який здала в експлуатацію 04.09.2013 року і отримала новий правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. А загальною площею 45,60 кв.м., житловою площею 31,70 кв.м., вбиральню-літній душ літ.Б, гараж літ. В, ? колодязя літ. І,вигрібну яму літ. ІІ, огорожу 1, 2, 3. Вбиральню-літній душ, вигрібну яму та огорожу вона отримала у власність за договором дарування у 2010 році, решта споруд збудовано і здано в експлуатацію у встановленому законом порядку. Вважає, що позивачі незаконно отримали акт на право власності на земельну ділянку, де вже були збудовані спірні споруди.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0043 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 18.04.2014 року. Відповідачці ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,525 га, кадастровий номер НОМЕР_3 по АДРЕСА_1.

Згідно висновку судової експертизи вбиральня-літній душ літ. Б, вигрібна яма літ.ІІ та частина металевої огорожі знаходиться на земельній ділянці площею 0,0043 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить позивачу (а.с.199-209).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, а також іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п.33 вищезазначеної постанови застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Згідно п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не пов'язаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно п.5 вищевказаної постанови у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Оскільки предметом договору дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не була частина спірної земельної ділянки, на якій розташовані самовільно збудовані споруди, а лише це майно, то суд першої інстанції вірно погодився із вимогами позивача щодо визнання договору дарування в цій частині недійсним за правилами ст.ст.203, 215 ЦК України, оскільки таке право не може бути захищено шляхом пред'явлення віндикаційного позову в порядку ст. 388 ЦК України .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі вищевикладеного, керуюсь ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: