АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3321/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 та представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Медія Солюшнс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра Девелопмент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість на загальну суму 29 100 316.52 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн. 00 коп., а всього 29 103 970,52 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року - позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №150/КВ-07 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 11.05.2007 року, яка складається із: суми непогашеного кредиту в розмірі 12 625 000,00 грн.; відсотків за користування кредитом в розмірі 4 788 978,08 грн., а також комісії в розмірі 684 139,73 грн., а всього: 18 098 117,81 грн. Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що Акт прийому-передачі від 22.09.2010 р. не має жодного відношення до належного виконання п. 5.1. Договору про передачу активів, оскільки він складений більше ніж на місяць пізніше, ніж передбачено Договором про передачу активів.

Крім того, з моменту відкликання банківської ліцензії - 21.01.2010 року, ТОВ «Укрпромбанк» втратив статус банку, а отже і право бути стороною договору банківського кредиту, а тому будь-яке подальше право нараховувати проценти, пеню, комісію, які передбачені кредитним договором, до позивача не перейшло.

Зазначив, що враховуючи положення ст. 128 ГК України ФОП ОСОБА_1 був на момент укладення кредитного договору суб'єктом господарювання, а отже, в силу ст. 173 ГК України, зобов'язання, що виникло між вказаними сторонами є господарсько-правовим.

Представник апелянта вказав на те, що суд не звернув уваги на заявлений ним у судовому засіданні пропущений позивачем строк позовної давності.

Також, не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вказував, що судом при ухваленні рішення жодним чином не було обґрунтовано встановлення саме цієї заборгованості по відсоткам та по комісії. Не вказано, в чому саме була допущенна помилка в розрахунку заборгованості за період з 01.09.2012 р. по 25.06.2014 р. та не зрозуміло по якій системі чи по якій формулі суд перераховував заборгованість по відсоткам та по комісії.

Крім того, рішенням Господарського суду Київської області від 22.10.2014 року, залишеним без зміни ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року, було встановлена сума заборгованості в розмірі 29 637 238,62 грн., в яку також входить частина заборгованості по відсоткам та комісії за період з 14.05.2007 р. по 04.03.2012 р.. яка складає: 8 163 783.58 грн. заборгованість по відсоткам: 1176 537.63 грн. заборгованість по комісії.

В судовому засіданні представник відповідача свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти апеляційної скарги відповідача заперечував, а свою скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідачем порушено умови кредитного договору проте, нарахована позивачем сума пені здійснена поза строком позовної давності для звернення до суду про її стягнення.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 11.05.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ФОП ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно якого останньому було відкрито відновлювальну мультивалютну кредитну лінію з лімітом кредитування в розмірі 12 625 000,00 грн. та процентною ставкою за користуванням коштами кредиту: 19 % річних, сплата яких здійснюється щомісячно в строк до 28 числа по останні робочий день поточного місяця. Строк повернення кредиту до 11 травня 2009 року включно.

Відповідно до п.п. 8.1 договору, у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих відсотків за користування ним позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасного сплаченого платежу за кожен день прострочення.

До вказаного кредитного договору було укладено додаткові договори №4 від 25.09.2007 року, №1 від 28.09.2007 року, №2 від 30.05.2008 року, №3 від 28.07.2008 року, згідно яких було внесено зміни та доповнення.

02.07.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до копії акту приймання - передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ, від 22.09.2010 року, ТОВ «Укрпромбанк» передає, а позивач приймає кредитні договори, договори поруки, договори іпотеки, договори про внесення змін відносно клієнта ФОП ОСОБА_1

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 12 625 000,00 грн., про що свідчать заява на отримання кредитних коштів від 11.05.2007 року та розпорядження бухгалтерії від 14.05.2007 року (а.с.20-21)

Проте, відповідач умови договору не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

03.11.2011 року відповідачу було надіслано претензію про погашення заборгованості в сумі 19 853 036,00 грн., яку він отримав 08.11.2011 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції цілком законного висновку дійшов про відповідальність боржника за вказаним договором та ухвалив рішення про задоволення позову частково, оскільки умови кредитного договору не виконуються належним чином.

Також колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості виконаної та перевіреної судом першої інстанції, де станом на 25.06.2014 року заборгованість відповідача становить 18 098 117,81 грн. і складається із: заборгованості по кредиту в розмірі 12 625 00,00 грн., заборгованості по відсоткам - 4 788 978,08 грн. та по комісії - 684 139,73 грн.

Щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення пені, то суд першої інстанції вірно встановив, що з позовною заявою банк звернувся до суду 29.09.2014 року, проте просив стягнути пеню за період з 04.09.2011 року по 28.02.2012 року, тобто поза межами строку позовної давності, оскільки пеня підлягає стягненню за рік, що передує дню звернення до суду з позовною заявою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі від 03 вересня 2014 року.

Не заслуговують на увагу суду твердження ОСОБА_1 про те, що згідно положення ст. 128 ГК України ФОП ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору був суб'єктом господарювання, а тому в силу ст. 173 ГК України, зобов'язання, що виникло між вказаними сторонами є господарсько-правовим.

Так, з матеріалів справи убачається, що рішенням Господарського суду м. Києва від 18.01.2013 року, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2013 року та Постановою Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 року, у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» про визнання правочину частково недійсним - відмовлено(а.с38-48).

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.11.2012 року стягнуто солідарно з ТОВ «Медіа Солюшинс», ТОВ «ТЕРРА ДЕВЕЛОПМЕНТ» та ФОП ОСОБА_1 1 303 893,45 грн. заборгованості по відсоткам, 186 270,49 грн. заборгованості по комісії, 46 136,16 грн. пені та вирішено питання судових витрат(а.с. 54-58).

Проте, ухвалою Господарського суду Київської області від 23.07.2013 року провадження по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 23 610 744,44 грн. припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК, оскільки на дату подання позову ФОП ОСОБА_1 мав статус суб'єкта підприємницької діяльності та позбавився цього статусу у процесі розгляду справи, що підтверджувалося Витягом з Єдиного з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 05.03.2013 p., відповідно до якого стан ФОП ОСОБА_1 припинено (а.с.59-61).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, встановлені обставини у вищезазначених рішеннях судів вказують на те, що позивач не пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки банк звертався з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за цим кредитним договором у господарському провадженні, яке було припинене на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК.

Крім того, вказані рішення підтверджують обізнаність відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні.

Твердження представника банка про те, що рішенням Господарського суду Київської області від 22.10.2014 року, залишеним без зміни ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року, було встановлена сума заборгованості в розмірі 29 637 238,62 грн., в яку також входить частина заборгованості по відсоткам та комісії за період з 14.05.2007 р. по 04.03.2012 р.. яка складає: 8 163 783.58 грн. заборгованість по відсоткам: 1176 537.63 грн. заборгованість по комісії, є безпідставними, оскільки вказані рішення не були надані суду першої інстанції.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржники не надали будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді