Номер провадження: 22-ц/785/7622/15
Головуючий у першій інстанції Роїк Д. Я.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Абалдовій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про виселення,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про виселення, посилаючись на те, що 26.01.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №11М, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 35000 доларів США строком до 26.01.2011 року, а ОСОБА_4 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №б/н, відповідно до якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 39,0 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 527,0 кв.м. та належить на праві власності ОСОБА_3

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, однак ОСОБА_3 на надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, тобто не виконала зобов'язання за кредитним договором.

На підставі вищевикладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 01.11.2011 року судом було ухвалено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 39,0 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 527,0 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також позивач зазначив, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язанні на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Оскільки, ОСОБА_3, добровільно не звільняє житловий будинок, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд виселити ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 39,0 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 527,0 кв.м.

Сторони в судове засідання першої інстанції не з'явилися.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про виселення задоволений, виселена ОСОБА_3 з приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, також судом стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати.

На рішення суду ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, однак грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом надані нею не були, а оскільки рішенням суду було звернуто стягнення на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 була виселена судом зі вказаного будинку.

Однак з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується з тих підстав, що суд першої інстанції дійшов до такого висновку з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, 26.01.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 11М, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом 35000 доларів США, окремими траншами, на підставі попередньої вимоги згідно з п. 2.1.2 цього кредитного договору, а позичальник зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки згідно графіків погашення кредиту та відсотків (а.с. 15-18).

Відповідно до п.1.2 Договору визначені цілі кредиту - споживчі, тобто вказаний кредит було взято не на придбання нерухомості, предмету іпотеки.

Зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором № 11М від 26.01.2006 року були забезпечені договором іпотеки від 03.02.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_3 посвідченим 03.02.2006р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 2244, що підтверджується договором іпотеки №125742 від 03.02.2006 року.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 договору іпотеки, іпотекою забезпечується виконання зобов'язань ОСОБА_4, що випливають з кредитного договору № 11М від 26.01.2006 року з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати пені, відшкодування збитків, а також вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмету іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат по реєстрації іпотеки, збитків, завданих порушенням умов договору іпотеки тощо.

Предметом іпотеки за цим договором іпотеки згідно з п. 7 Договору є житловий будинок з надвірними спорудами що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 39,0 кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 527 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні належній ОСОБА_3 на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори 16.12.2005 року Р№5-2768.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2011 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та договором іпотеки у розмірі 26963,40 доларів США, на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 527 кв.м. належний ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 16.12.2005 року заставною вартістю 41250,00 доларів США, встановлено спосіб реалізації зазначеного будинку шляхом надання права ПАТ КБ «ПриватБанк» на продаж предмета іпотеки та інших прав, необхідних для здійснення продажу.

16.04.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_4, ОСОБА_3 письмові вимоги про звільнення приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується листами від 16.04.2014 року за № 30.1.0.0/2-531, реєстром відправки від 18.04.2014р.

Згідно зі статтею 575 Цивільного кодексу України іпотека є окремим видом застави.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Як встановлено судом житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який є предмет іпотеки, належав не позичальнику ОСОБА_4, а іпотекодавцю ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 16.12.2005 року Р№5-2768, тобто до отримання кредиту та укладання договору іпотеки від 03.02.2006 року, та його не було отримано за надані в кредит кошти.

Також рішенні суду зазначено про зняття з реєстрації ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, але з матеріалів справи вбачається, що таких позовних вимог не заявлялося, суд ухвалюючи рішення про зняття реєстрації, вийшов за межи позовних вимог, чим порушив ст.. 11 ЦПК України.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки при виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням є підставою для відмови у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року - скасувати, постановити нове.

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва