У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання неправомірною відмову у достроковому розірванні договору банківського вкладу, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Мусійченком Данилом Леонідовичем, на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовами, об'єднаними у подальшому в одне провадження, в яких просили визнати неправомірною відмову відповідача достроково розірвати договори банківських вкладів, зобов'язати розірвати ці договори і стягнути з відповідача грошові кошти за договорами.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 25 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського вкладу, відповідно до умов якого на особовий рахунок ОСОБА_4 зараховані грошові кошти в сумі 50 000 доларів США зі сплатою 8% річних. У відповідності до додаткової угоди до цього договору процентна ставка збільшена на 1%. Того ж дня і між тими ж сторонами укладені два договори банківських вкладів, за умовами яких на особові рахунки ОСОБА_4 зараховані кошти в сумі 50 000 доларів США та 20 033,89 доларів США зі сплатою 8% річних. У відповідності до додаткових угод до цих договорів процентна ставка збільшена на 1%.

14 червня 2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені три договори банківських вкладів, за умовами яких на кожний особовий рахунок ОСОБА_6 зараховані кошти по 10 000 доларів США зі сплатою 8,5 % річних.

1 березня 2012 року між тими ж сторонами укладений договір банківського вкладу, відповідно до умов якого на особовий рахунок ОСОБА_6 зараховані кошти в сумі 9 900 доларів США зі сплатою 7,5% річних, а 14 березня 2012 року - укладений договір банківського вкладу, за яким на її особовий рахунок зараховані кошти в сумі 20 000 доларів США зі сплатою 8,5% річних.

28 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського вкладу, за умовами якого на особовий рахунок ОСОБА_3 зараховані кошти в сумі 49 999,98 доларів США зі сплатою 10% річних, а 27 січня 2014 року - укладено договір банківського вкладу, за яким на його особовий рахунок зараховані кошти в сумі 17 078,59 доларів США зі сплатою 10% річних.

14 червня 2011 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені три договори банківських вкладів, відповідно до умов яких на особові рахунки ОСОБА_5 зараховано по 10 000 доларів США на кожний зі сплатою 8,5% річних.

7 жовтня 2011 року між тими ж сторонами укладені два договори банківських вкладів, за кожним з яких на особовий рахунок ОСОБА_5 зараховані кошти в сумі по 10 000 доларів США зі сплатою 8% річних, а 31 липня 2012 року на особові рахунки останнього двічі зараховані кошти в сумі по 18 000 доларів США за двома договорами банківських вкладів зі сплатою 10% річних.

20 березня 2013 року ОСОБА_5 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу, за яким на особовий рахунок ОСОБА_5 зараховано 20 000 доларів США зі сплатою 9,75% річних.

Зазначили, що у серпні 2014 року вони звернулися до банку із письмовими заявами про дострокове розірвання вищезазначених договорів банківських вкладів, однак про дострокове розірвання вищезазначених договорів та про можливість отримати вклади відповідач їх не повідомив, що порушує права позивачів як вкладників.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у достроковому розірванні укладених з ОСОБА_3 договорів банківських вкладів від 28 січня 2013 року та від 27 січня 2014 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 49 999,98 доларів США за договором банківського вкладу від 28 січня 2013 року і

17 078,59 доларів США - за договором банківського вкладу від 27 січня 2014 року з розірванням цих договорів.

Визнано неправомірною відмову ПАТ КБ «Приватбанк» у достроковому розірванні укладених з ОСОБА_6 трьох договорів банківських вкладів від 14 червня 2011 року, від 1 березня 2012 року та від 14 березня 2012 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 по 10 000 доларів США за трьома окремими договорами банківських вкладів від 14 червня 2011 року, 9 900 доларів США - за договором банківського вкладу від 1 березня 2012 року і 20 000 доларів США - за договором банківського вкладу від 14 березня 2012 року з розірванням цих договорів.

Визнано неправомірною відмову ПАТ КБ «Приватбанк» у достроковому розірванні укладених з ОСОБА_5 трьох договорів банківських вкладів від 14 червня 2011 року, двох договорів від 7 жовтня 2011 року, двох договорів від 31 липня 2012 року та договору банківського вкладу від 20 березня 2013 року.

Стягнуто з ПАТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 по 10 000 доларів США за кожним договором банківського вкладу від 14 червня 2011 року, по 10 000 доларів США - за кожним договором банківського вкладу від 7 жовтня 2011 року, 18 000 доларів США - за договором банківського вкладу від 31 липня 2012 року, 10 000 доларів США - за договором банківського вкладу від 31 липня 2012 року і 20 000 доларів США - за договором банківського вкладу від 20 березня 2013 року з розірванням цих договорів.

Визнано неправомірною відмову ПАТ КБ «Приватбанк» у достроковому розірванні укладених з ОСОБА_4 трьох договорів банківських вкладів від 25 листопада 2013 року і стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 50 000 доларів США за кожним з договорів від 25 листопада 2013 року і 20 033,89 доларів США відповідно з розірванням цих договорів.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що сторонами укладено договори банківських вкладів, проте банк взяті на себе зобов'язання за укладеними з позивачами договорами не виконав, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів коштів за договорами банківських вкладів і розірвав ці договори.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам, що ними встановлені, і ґрунтуються на законі.

Судами встановлено, що 25 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського вкладу, відповідно до умов якого на особовий рахунок ОСОБА_4 зараховані грошові кошти в сумі 50 000 доларів США зі сплатою 8% річних. У відповідності до додаткової угоди до цього договору процентна ставка збільшена на 1%.

Того ж дня і між тими ж сторонами укладені два договори банківського вкладу, за умовами яких на особові рахунки ОСОБА_4 зараховані кошти в сумі 50 000 доларів США та 20 033,89 доларів США зі сплатою 8% річних. У відповідності до додаткових угод до цих договорів процентна ставка збільшена на 1%.

14 червня 2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені три договори банківського вкладу, за умовами яких на кожний особовий рахунок ОСОБА_6 зараховані кошти по 10 000 доларів США зі сплатою 8,5% річних.

1 березня 2012 року між тими ж сторонами укладений договір банківського вкладу, відповідно до умов якого на особовий рахунок ОСОБА_6 зараховані кошти в сумі 9 900 доларів США зі сплатою 7,5% річних, а 14 березня 2012 року - укладений договір банківського вкладу, за яким на її особовий рахунок зараховані кошти в сумі 20 000 доларів США зі сплатою 8,5% річних.

28 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського вкладу, за умовами якого на особовий рахунок ОСОБА_3 зараховані кошти в сумі 49 999,98 доларів США зі сплатою 10% річних, а 27 січня 2014 року - укладено договір банківського вкладу, за яким на його особовий рахунок зараховані кошти в сумі 17 078,59 доларів США зі сплатою 10% річних.

14 червня 2011 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені три договори банківського вкладу, відповідно до умов яких на особові рахунки ОСОБА_5 зараховано по 10 000 доларів США на кожний зі сплатою 8,5% річних.

7 жовтня 2011 року між тими ж сторонами укладені два договори банківських вкладів, за якими на особові рахунки ОСОБА_5 зараховано по сумі 10 000 доларів США зі сплатою 8% річних, а 31 липня 2012 року на особові рахунки останнього зараховано по 18 000 доларів США за двома договорами зі сплатою 10% річних.

20 березня 2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського вкладу, за умовами якого на особовий рахунок останнього зараховані кошти в сумі 20 000 доларів США зі сплатою 9,75% річних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч. 2 ст. 1060 ЦК).

Обґрунтовуючи незаконність судових рішень, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який покладає на Російську Федерацію обов'язок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої окупацією, на Федеральний закон «Про захист інтересів фізичних осіб, які мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих і (або) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя». На ці ж обставини відповідач посилався і в судах попередніх інстанцій.

Застосувавши, окрім національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, суди попередніх інстанції встановили, що укладення сторонами відповідних договорів підтверджено належними та допустимими доказами і кримський філіал ПАТ КБ «ПриватБанк», який прийняв грошові кошти, діяв не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», дійшли обґрунтованого висновку про покладення на банк обов'язку повернути позивачам їхні вклади.

Мотиви відмови у прийнятті відповідних доказів банку та результати оцінки доказів суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, відобразив у рішенні, законність та обґрунтованість якого перевірив апеляційний суд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2011_03_09/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2011_03_09/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги, які аналогічні доводам апеляційної скарги, не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Мусійченком Данилом Леонідовичем, відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П.Гончар
Судді: В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук