АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1637/15 Головуючий 1 інстанції Курганникова О.А.
Справа № 641/7974/14-ц Доповідач: Овсяннікова А.І.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, поновлення порушеного права та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, служба у справах дітей Комінтернівського району Харківської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, поновлення порушеного права та вселення.

В обґрунтування позову зазначила, що 02 листопада 2004 року вона подарувала своїй онучці ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

05 січня 2012 року ОСОБА_7 квартира була продана і оформлена на неповнолітнього ОСОБА_3, інтереси якого представляють його мати ОСОБА_4 і батько ОСОБА_3

Згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 травня 2014 року договір дарування від 02 листопада 2004 року і договір купівлі-продажу від 05 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнані недійсними.

Рішенням судової колегії судової палати Харківського апеляційного суду від 16 липня 2014 року рішення змінено, у частині визнання договору купівлі - продажу недійсним їй було відмовлено. В іншій частині рішення залишено баз зміни .

Зазначає, що оскільки договір дарування визнано недійсним, то власником квартири є вона - ОСОБА_1

На даний час спірна квартира належить за договором купівлі-продажу від 05 січня 2012 року ОСОБА_3

З 1968 року вона постійно проживала в спірній квартирі, де і знаходяться її речі до теперішнього часу. З 1990 року до неї оселилася дочка ОСОБА_9 з онукою ОСОБА_7, яка після заміжжя виїхала з квартири.

У жовтні 2011 року вона поїхала в м. Львів до сестри для надання їй допомоги після операції. А коли в квітні 2012 року після смерті сестри повернулася до себе додому, то дочка в квартиру її не пустила, були змінені вхідні замки, після чого їй . повідомили, що квартира була продана ОСОБА_3

З цього часу вона не має можливості проживати в своїй квартирі, хоча там знаходяться її речі , меблі, посуд , консервація.

Вважає, що договір купівлі-продажу був оформленний з метою позбавити її житла, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є родичами. В спірній квартирі як проживала ОСОБА_9 так і проживає до теперішнього часу. А ОСОБА_3 проживають всі ці роки по АДРЕСА_2.

Просить витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння, відновити її порушене право та вселити її в цю квартиру.

Відповідач ОСОБА_4 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ними з чоловіком на ім'я їх сина ОСОБА_5 за кошти від продажу квартири, яка належала їй та її батькам на праві спільної сумісної власності та є єдиним житлом, в якому вони проживають і яке мають.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі та зазначила, що бабуся добровільно передала їй у власність спірну квартиру та знала, що ця квартира буде продаватись у зв'язку з тим, що бабуся зі своєю донькою ОСОБА_9 не може проживати в однієї квартирі, оскільки в них часто виникали сварки на побутовому рівні. Крім того зазначила, що готова в любий час придбати для бабусі житло, тільки на це потрібна її згода.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради заперечував проти задоволення позову у повному обсязі.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_12 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов., оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що квартира вибула з її власності шляхом обману та проти волі. Вона не знала, що уклала договір дарування, а тому й не оскаржувала його.

За договором довічного утримання квартира перейшла б у власність ОСОБА_7 лише після її смерті.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1

02 листопада 2004 року ОСОБА_1 подарувала цю квартиру своїй онуці ОСОБА_6

05 січня 2012 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купив цю квартиру.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 02 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сіверіною Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №3135.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 05 січня 2012 року між ОСОБА_6 та малолітнім ОСОБА_5, від імені якого діяли його законні представники - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Сіверіною Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №21.

Рішенням колегії суддів судової палати апеляційного суду Харківської області від 16 липня 2014 року рішення суду від 16 травня 2014 року у частині визнання недійним договору купівлі-продажу від 05 січня 2012 року скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання недійсним договору-купівлі-продажу відмовлено.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Як встановлено судами ОСОБА_1 02 листопада 2004 року мала на меті передати спірну квартиру своїй онуці ОСОБА_6 за договором довічного утримання, що і стало підставою для визнання договору дарування квартири від 02 листопада 2004 року недійсним.

Тобто, ОСОБА_1 мала волю власника на передачу права володіння спірної квартири іншій особі, у даному випадку своїй онуці ОСОБА_6 і недійсність саме договору дарування, на виконання якого було передано це майно, не свідчить про те, що це майно вибуло не з волі ОСОБА_1

05 січня 2012 року ця квартира продана малолітньому ОСОБА_5, 2009 року народження.

Відповідно до ст. 2, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 3 Конвенціїї про права дитини завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння передбачають виселення осіб, які там проживають, без надання іншого житла.

ОСОБА_3 проживає в цій квартирі, що підтверджується актом про проживання від 03 листопада 2014 року.

Данних, що дитина має інше житло, матеріали справи не містять.

Що стосується довідки заступника начальника Комінтернівського РО ХГУ ГУМВС України в Харківській області, що ОСОБА_3 в квартирі не проживають, то колегія відноситься до неї критично, оскільки даних про сусідів, зі слів яких видано довідку такого змісту, не зазначено.

Відносно тієї обставини, що ОСОБА_1 не має іншого житла і знімає житло у сусідньому будинку, то колегія виходить з наступного. ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі своїй онуки ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 і в спірній квартирі знята з реєстрації ще 15 вересня 1996 року.

Як зазначає ОСОБА_6 і це не спростовується ОСОБА_1, вона у будь-який час може оселитися в квартирі за місцем своєї реєстрації або вона -ОСОБА_6, може придбати ОСОБА_1 окреме житло.

Заперечуючи проти проживання в квартирі онуки, ОСОБА_1 посилається на те, що вона тривалий час жила у спірному будинку, де живуть всі її подруги і переселитися до іншого житла вона не бажає.

Згода позивачки, як вона зазначає, на спірне проживання в двокімнатній квартирі її разом з сім'єю ОСОБА_3 колегією не приймаються, оскільки це є суттєвим порушенням прав та інтересів дитини.

За таких обставин колегія вважає, що рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 грудня 2014 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: