Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2566/14-ц Головуючий у 1-й інст. Моголівець І. А.
Категорія 48 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Забродського М.І., Широкової Л.В.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Коростенської міськради про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та участі в їх вихованні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайсуду Житомирської області від 09 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду позовом. Просили зобов'язати відповідача - їх дочку, не чинити їм перешкоди для прийняття участі у вихованні та вільному спілкуванні з онуками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, встановити для спілкування з онуками час в робочі дні з 17 до 20 год., у вихідні і святкові дні з 10 до 20 год., надати їм можливість відвідувати з онуками медичні заклади для обстеження стану їх здоров'я, в т.ч. за межами м. Коростень, в разі необхідності вивозити дітей на санаторно-курортне лікування. Зазначали, що дочка не дозволяє їм зустрічатись і спілкуватись з онуками. До лютого 2013р. вони всі разом проживали в квартирі позивачів, проте відповідач без будь-яких причин переїхала в орендоване житло.

Рішенням Коростенського міськрайсуду Житомирської області від 09 грудня 2014р. позов задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачам у спілкуванні та вихованні онуків, не чинити перешкоди та надати позивачам право спілкуватись і виховувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.н., з наданням права спільного відпочинку та відвідування дітьми місця їх проживання кожного понеділка, середи та п'ятниці з 17 до 19 год. і кожної неділі в період з 11 до 17 год., в задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дітей. ОСОБА_1 за станом здоров'я не може доглядати дітей. Вважає, що рішення суду може негативно вплинути на фізичний і моральний розвиток дітей.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ч.ч.1,2,3 ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України в цивільному процесі діє принцип диспозитивності, згідно з яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК).

Відповідно до ст.212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, чч.7.8 ст.7,263257 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації об'єднаних націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як видно із матеріалів справи, відповідач є рідною дочкою позивачів. Діти відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є онуками позивачів.

Матеріалами справи доведено, що між сторонами існують неприязні стосунки, проведеними перевірками встановлено факт відмови відповідачем спілкуватись позивачам з онуками (висновки Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області - а.с. 18,40,42).

Висновком судово-психіатричної експертизи №565-2012 від 20.11.2012р., встановлено, що внаслідок перенесеної в 2010 році важкої ЧМТ ОСОБА_3 виявляє ознаки помірно виражених характерологічних змін особи. У 2010-2012 року неодноразово проходила курс лікуванні в психіатричній лікарні, є інвалідом 2 групи, отримує пенсію (а.с.19-21,24-27,64,65-68).

Те, що позивачі є інвалідами другої групи, мають захворювання, пов'язані з наслідками Чорнобильської катастрофи, не може бути підставою для заборони спілкування їх з онуками, ознак наркоманії, токсикоманії та хронічного алкоголізму у них не виявлено, на наркологічному обліку не перебувають (а.с.98,105-106,60-63). Крім того, ОСОБА_1 має медичну освіту, відповідно володіє навиками надання медичної допомоги, тому визначений судом режим спілкування дозволяє тривалі побачення позивачів з онуками протягом декількох годин.

Виходячи із встановленої періодичності побачень та їх часу, судом враховані інтереси кожного з сторін і дітей, направлені на реалізацію їх прав, передбачених зазначеними правовими нормами. Колегія суддів погоджується, що місце і години зустрічей позивачів з малолітніми онуками, визначені тричі на тиждень та у неділю, враховують малолітній вік дітей, їх режим дня у вечірній час по будням - безпосередньо перед нічним сном, таке спілкування не може мати шкідливих наслідків для дітей, або порушити нормальний режим їх життєдіяльності, потреби в забезпеченні певного режиму, усталеного порядку харчування (з врахуванням вікових особливостей та стану здоров'я дітей), відпочинку, дотримання особистої гігієни. Обраний судом спосіб спілкування повністю відповідає їх інтересам та можливостям дітей в повній мірі сприйняти спілкуванню з бабусею та дідусем, отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такому ритмі, який забезпечить участь як мами, так і бабусі із дідусем в процесі навчання, додаткових заняттях, спілкуванні. Даний спосіб надасть сторонам можливість спільно піклуватись про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток з визначенням достатнього часу для цього. Дії та вчинки позивачів свідчать, що онуки для них є найдорожчими і найріднішими. У позивачів добрі житлові умови, впорядкована 3-кімн.квартира зі зручностями.

Колегія суддів вважає, що бабуся та дід мають з дітьми стійкий родинний та емоційний зв'язок, тому заборона з боку матері від спілкування з онуками може позначитися на їх психо-емоційному стані.

Судове рішення не може будуватись на припущеннях.

Колегія суддів визнає, що наведені в апеляційній скарзі позивача доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторони не оскаржують.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: