Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала

6 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Тарнівецької сільської ради, третя особа - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про визнання права власності на земельні ділянки та визнання добросовісним набувачем,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, який у подальшому уточнила та просила визнати за нею право власності на земельні ділянки в с. Тарнівці Ужгородського району із визначеними та закріпленими в натурі межами, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,17 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,41 га призначену для ведення особистого селянського господарства, одна частина якої розміром 0,12 га межує із землею призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, друга частина розміром 0,29 га розміщується окремо в межах с. Тарнівці, урочище «Біля залізної дороги» і межує із землями загального користування, а також встановити, що вона є добросовісним набувачем права власності на зазначені земельні ділянки.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі рішенням 9 сесії 22 скликання Тарнівецької сільської ради народних депутатів від 26 лютого 1997 року їй було безоплатно передано у власність земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в с. Тарнівці Ужгородського району загальною площею 0,58 га. На підставі вказаного рішення було видано державний акт направо приватної власності на землю серії НОМЕР_1. 17 квітня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2012 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2013 року у справі за позовом Тарнівецької сільської ради, управління Держкомзему в Ужгородському районі, Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області до ОСОБА_3 про визнання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку недійсним, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційний суд вказав на те, що скасування чи визнання недійсним державного акта на право власності на землю, який є лише правовстановлюючим документом, без визначення законності/незаконності рішення ради, на підставі якого його видано є порушенням вимог ст. 152, 155 ЗК України. Вказувала, що у неї є потреба в судовому захисті свого права власності на землю в спосіб передбачений

ст. 152 ЗК України та ст. 392 ЦК України, оскільки Тарнівецька сільська рада оспорює виданий нею правовстановлюючий документ, а у позивачки є необхідність державної реєстрації її права на нерухоме майно.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельні ділянки в

с. Тарнівці Ужгородського району із визначеними та закріпленими в натурі межами, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,17 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,41 га призначену для ведення особистого селянського господарства, одна частина якої розміром 0,12 га межує із землею призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, друга частина розміром 0,29 га розміщується окремо в межах

с. Тарнівці, урочище «Біля залізної дороги» і межує із землями загального користування. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року поновлено ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Закарпатської області від

23 жовтня 2014 року. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Тарнівецької сільської ради, третя особа - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про визнання права власності на земельні ділянки та визнання добросовісним набувачем, відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У лютому 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема: ст. 129 Конституції України,

ст. ст. 116, 118, 152, 155 ЗК України, п. 12 Перехідних положень

ЗК України, ст. 392 ЦК України, ч. ч. 2, 3 ст. 2, ст. 17 КАС України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року у справі № 1-33/2007 (11-рп/2007);

- Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року у справі № 1-7/2010 (3-рп/2010);

- Рішення Конституційного Суду України від 28 квітня 2010 року у справі № 1-30/2010 (12-рп/2010);

- Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2010 року у справі № 1-43/2010 (18-рп/2010);

- Рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2010 року у справі № 1-1/2010 (8-рп/2010);

- постанову Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2013 року у справі за позовом про визнання протиправним рішення, державного акта на землю та зобовʼязання вчинити дії, якою постанову суду апеляційної інстанції скасовано, постанову суду першої інстанції частково змінено, в іншій частині постанови суду першої інстанції залишено без змін;

- постанову Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2012 року у справі за позовом про визнання протиправним та скасування пункту рішення, якою судові рішення попередніх інстанцій скасовано та ухвалено нове рішення;

- постанову Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2013 року у справі за позовом про визнання рішення незаконним та скасування, якою судові рішення попередніх інстанцій скасовано, та ухвалено нове рішення;

- постанову Вищого господарського суду України від 16 червня

2010 року у справі за позовом про визнання рішень загальних зборів учасників недійсним, якою судове рішення апеляційної інстанції скасовано, справу направлено до апеляційного суду для здійснення апеляційного провадження;

- постанову Вищого господарського суду України від 8 липня

2010 року у справі за позовом про визнання рішень зборів незаконними, якою судове рішення апеляційної інстанції скасовано, справу направлено до апеляційного суду для здійснення апеляційного провадження;

- постанову Вищого господарського суду України від 23 червня

2010 року у справі за позовом про визнання банкрутом, якою судове рішення апеляційної інстанції скасовано, справу направлено до апеляційного суду для здійснення апеляційного провадження;

- постанову Вищого господарського суду України від 21 жовтня

2009 року у справі за позовом про визнання права власності на земельну ділянку, якою судове рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції;

- постанову Вищого господарського суду України від 24 липня

2008 року у справі за позовом про визнання права власності та спонукання до вчинення дій, якою судове рішення залишено без змін;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння, яким судові рішення попередніх інстанцій скасовано, та ухвалено нове рішення;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, яким судові рішення попередніх інстанцій скасовано, та ухвалено нове рішення.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зі змісту заяви та доданих до неї копій судових рішень не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня

2011 року № 11 «Про судову практику застосування статтей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», із змінами та доповненнями, заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не знаходить підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України, оскільки зі змісту постанови Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2013 року, постанови Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2012 року, постанови Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2013 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року не вбачається тотожності встановлених фактичних обставин справи. А тому із них не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 129 Конституції України, ст. ст. 116, 118, 152, 155 ЗК України, п. 12 Перехідних положень ЗК України, ст. 392 ЦК України, ч. ч. 2, 3 ст. 2, ст. 17 КАС України.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня

2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», із змінами та доповненнями, судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- Вищого адміністративного суду України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V. Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Оскільки Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня

2007 року, 27 січня 2010 року, 28 квітня 2010 року, 8 липня 2010 року,

11 березня 2010 року ухвалені Конституційним Судом України не як судом касаційної інстанції, то на них не може здійснюватись посилання, як на приклад не неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, тому на них не може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Що стосується наданих для порівняння постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2010 року, постанови Вищого господарського суду України від 8 липня 2010 року, постанови Вищого господарського суду України від 23 червня 2010 року, постанови Вищого господарського суду України від 21 жовтня 2009 року, то з них не вбачається, що при розгляді вказаних справ встановлені судом фактичні обставини, які мають значення для вирішення спорів, є тотожними у порівнянні зі справою в якій постановлена ухвала про перегляд якої подано заяву, а, відповідно, правовідносини між сторонами, які брали участь у розгляді справ подібні, і мало місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом рішень.

Отже, наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог вищевказаних норм є підставами для перегляду судового рішення, а тому у допуску справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до Тарнівецької сільської ради, третя особа - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, про визнання права власності на земельні ділянки та визнання добросовісним набувачем, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:О.І. Євтушенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О. Остапчук