Справа № 201/7735/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти за договорами банківського вкладу з нарахованими відсотками в розмірі 46 581, 58 доларів США, 5 511, 04 євро та 57 688, 86 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15 жовтня 2009 року між нею та банком було укладено Договір банківського вкладу № SAMDN3909 «Вклад Копилка» строком на 12 місяців, сума вкладу 151, 40 доларів США зі сплатою 12,5 % річних. Відповідно до п.1 зазначеного договору позивачем 12 разів було перераховано кошти по 67 доларів США. Окрім того 15 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу № SAMDN4046 «Вклад Копилка» строком на 12 місяців, сума вкладу 8, 50 євро зі сплатою 12,5% річних. Окрім того на виконання п.1 зазначеного договору позивачем 12 разів було здійснено перерахування коштів в сумі 19 євро на вказаний в договорі рахунок. В подальшому 05 вересня 2011 року між сторонами укладено Договір банківського вкладу № SAMDN5577 «Вклад Стандарт» строком на 3 місяці, сума вкладу 18 200 доларів США зі сплатою 7% річних. 07 червня 2013 року позивач уклала з банком Договір банківського вкладу № SAMDN9011 «Вклад Стандарт на 12 місяців» строком на 366 днів, сума вкладу 18 817, 05 доларів США зі сплатою 9,75 % річних. 26 липня 2013 року між сторонами укладено Договір банківського вкладу № SAMDN8499 «Вклад Стандарт на 12 місяців» строком на 366 днів, сума вкладу 4 548 євро зі сплатою 7,5 % річних. 18 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено Договір банківського вкладу № SAMDNWFD700 «Депозит плюс» строком на 3 місяці, сума вкладу 40 000 грн. зі сплатою 17% річних. 18 грудня 2013 року сторони уклали Договір банківського вкладу № SAMDNWFD000 «Приват-вклад» строком на 366 днів, сума вкладу 7 487 грн. зі сплатою 8,5% річних. Внесення грошових коштів за зазначеними договорами банківського вкладу підтверджується квитанціями. Відповідач повинен повернути позивачу суму вкладів та нараховані проценти. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, однак банк цього не зробив.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що територія АР Крим визначена як тимчасово окупована територія, та відокремлені підрозділи «Приватбанку», що розташовані на окупованій території, позбавлені можливості належним чином здійснювати банківську діяльність, а також обслуговувати договори банківських вкладів та рахунків. Окупаційна влада здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим відповідач не має доступу до договорів клієнтів, платіжних документів. Проти стягнення з них коштів вони заперечують, вважають позовні вимоги до них безпідставними.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно копії Договору № SAMDN3909 («Вклад Копилка»), що міститься в матеріалах справи на а.с. 24, 15 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 у відділенні, що розташоване у м. Севастополь, був укладений зазначений договір, відповідно до якого сума вкладу склала 151, 40 доларів США на строк 12 місяців зі сплатою 12,5% річних. Сума регулярного надходження на вклад 67 доларів США. На а.с. 26 міститься копія квитанції про внесення 151, 40 доларів США. на рахунок № 0744. Згідно позовної заяви позивач стверджує, що12 разів банком перераховувалося по 67 доларів США з її рахунку на зазначений рахунок. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази перерахування грошових коштів по 67 доларів США відповідно до умов договору.

Окрім того 15 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 у відділенні, що розташоване у м. Севастополь, укладено Договір № SAMDN4046 «Вклад Копилка» строком на 12 місяців, сума вкладу 8, 50 євро зі сплатою 12,5% річних /а.с.19/. Сума регулярного надходження на вклад 8,50 євро. Квитанції про внесення 8,50 євро на рахунок № 1817 в матеріалах справи відсутня та позивачем в судовому засіданні не надавалася. Згідно позовної заяви банком 12 разів перераховувалася сума 19 євро з її рахунку на рахунок зазначений в договорі, однак в матеріалах справи відсутні докази перерахування зазначених грошових коштів.

05 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Севастополь з заявою № SAMDN5577 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою відсотків строком на 3 місяці, сума вкладу 18 200 доларів США зі сплатою 7% річних /а.с.16/. Згідно копії квитанції від 05 вересня 2011 року позивачем було внесено 18 200 доларів США відповідно до умов зазначеного договору.

07 червня 2013 року позивач звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Севастополь з заявою № SAMDN9011 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.», сума вкладу 18 817, 05 доларів США зі сплатою 9,75 % річних /а.с.17/ Згідно платіжного доручення від 07 червня 2013 року ОСОБА_1 було внесено 18 817, 05 доларів США на рахунок відповідно до умов зазначеного договору /а.с.18/.

26 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Севастополь з заявою № SAMDN8499 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» сума вкладу 4 548 євро зі сплатою 7,5 % річних /а.с.23/. Згідно копії квитанції від 26 липня 2013 року позивачем внесено грошові кошти в сумі 4 548 євро /а.с.23/

18 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» (відділення в м. Севастополь) з заявою № SAMDNWF700 Вклад «Депозит плюс» /а.с.13/ строком на 3 місяці, сума вкладу 40 000 грн. зі сплатою 17% річних /а.с.13/ Згідно копії квитанції від 18 грудня 2013 року позивачем внесено 40 000 грн. відповідно до умов зазначеного договору /а.с.14/.

18 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» (відділення в м. Севастополь) з заявою № SAMDNWF000 Вклад «Приват-Вклад» строком на 366 днів, сума вкладу 7 487 грн. зі сплатою 8,5% річних /а.с.12/ Квитанції про внесення 7 487 грн. в матеріалах справи відсутні.

Умовами зазначених договорів встановлено, що у разі закінчення строку дії вкладу клієнт не заявив банку про намір забрати свої кошти, вклад автоматично подовжується ще на один строк. Строк вкладу подовжується неодноразово без явки до банку. Окрім того передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Таким чином, умовами договорів визначено порядок виплати коштів у тому числі при достроковому розірванні договору. Сторони передбачили, що виключно заявою клієнта оформлюється волевиявлення як щодо небажання продовжити термін дії договору, так і щодо дострокового розірвання договору, наслідком чого є обовязок банку видати кошти за вкладом.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до банку з заявами про повернення банківських вкладів, окрім того в судовому засіданні позивачем підтверджено, що заявами про розірвання договорів та повернення вкладів вона не зверталася.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували у встановленому законом порядку розмір депозитних вкладів на теперішній час, або його залишок в разі зняття коштів з вкладу та розмір нарахованих відсотків. Окрім того деякі квитанції про внесення грошових коштів не містять відбиток печатки банку.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення сум банківських вкладів та нарахованих відсотків, в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О.Демидова