АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/53/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2725/15Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С.О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Чумак О.В.,

суддів: Бондаревської С.М, Прядкіної О.В.,

при секретарі: Лимар О.М.

з участю: представника позивача Бєлєнкіної Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 червня 2015 року

по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Добробит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області Чумак О.В., -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 червня 2015 року позов ТОВ «Добробит» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ТОВ «Добробит» заборгованість за утримання будинків та прибудинкових територій у сумі 1 112, 96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Добробит» з кожного по 121, 80 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Добробит» у повному обсязі. Посилається на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Вважає, що договір, укладений 24.11.2008 роуку, між нею і ТОВ «Добробит» є недійсним, оскільки сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, також вказує на незаконність формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Зазначає про недійсність договору №196, укладеного 24 червня 2008 року між Кременчуцькою міською радою і ТОВ «Добробит» у зв'язку з тим, що він не був нотаріально посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку. Звертає увагу суду на ту обставину, що позивачем неналежним чином виконуються обов'язки по утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає відхиленню з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції було встановлено, 24 червня 2008 року між Кременчуцькою міською радою, як власником, та ТОВ «Добробит» з метою здійснення кваліфікованого управління житловим фондом, що забезпечить його якісне утримання, обслуговування, поточний ремонт, працездатність технічного обладнання, належного санітарного стану територій і контролю за своєчасним наданням комунальних послуг їх виконавцями, з метою створення належних умов проживання громадян в переданому в оперативне управління житловому фонді, укладено договір № 196 про надання послуг з управління житловим фондом комунальної власності міста Кременчука.

Згідно п.3 цього договору власник передає управителю ТОВ «Добробит» в управління житловий фонд, територіально розподілений за КГЖЕП «Придніпровське» та КГЖЕП «Крюківське». Договором визначені в тому числі функції управителя з оперативного управління житловим фондом. Договір укладений за домовленістю сторін у простій письмовій формі, на даний час є чинним, недійсним не визнавався /а.с.8/.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 08 серпня 2008 року № 818 погоджено ТОВ «Добробит» виконавцем послуг з управління житловим фондом, який відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 21 грудня 2007 року № 1298 «Про погодження виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та початок регуляторної діяльності з затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій» територіально розподілений за КГЖЕП «Придніпровське» та КГЖЕП «Крюківське».

Пунктом 2 вказаного рішення постановлено, що витрати управителя, пов»язані з наданням послуг з управління, відшкодовуються за рахунок оплати послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідно до затвердженого тарифу. Рішення № 818 від 08.08.2008 року є чиним /а.с.7/.

Судом було встановлено, та не заперечувалось сторонами, що відповідач ОСОБА_4 є наймачем, а відповідач ОСОБА_5 членом сім'ї наймача (син) квартири АДРЕСА_1. Даний будинок належить до комунальної власності та знаходиться в управлінні ТОВ «Добробит», що підтверджується додатком до договору № 196 від 24 червня 2008 року.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 383 від 18 квітня 2008 року, яке є чинним, затверджено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 1 травня 2008 року. Вказаним рішенням також дозволено виконавцю послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій перерозподіляти кошти в межах діючого тарифу /а.с.5/.

24 листопада 2008 року між ТОВ «Добробит», як управителем, та наймачем ОСОБА_4, як споживачем, укладено договір з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно умов даного договору споживач, зокрема, має право на зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному законодавством (пп.3 п.11 договору) та обов'язок оплачувати послуги в установлені договором строки (пп.1 п.12 договору), тобто не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.6 договору) /а.с.18-19/. Договір з надання послуг від 24 листопада 2008 року, укладений сторонами, є чинним, недійсним не визнавався.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з того, що споживачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 приймали надані ТОВ «Добробит» послуги з утримання будинку та прибудинкової території і претензій щодо їх якості не заявляли, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки відповідачі в добровільному порядку не оплачують надані їм послуги з утримання будинку та прибудинкових територій з липня 2012 року до листопада 2013 року і допустили заборгованість в розмірі 1112 грн. 96 коп., то колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції було вірно задоволені позовні вимоги позивача ТОВ «Добробит» і стягнуто з відповідачів виниклу заборгованість.

Доводи апелянта про незаконність розрахунку тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на думку колегії суддів, не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Згідно з ч 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Таким чином, перегляд та затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та при будинкової території належать до виключної компетенції виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області. З огляду на наведене, колегія суддів, вважає, що посилання апелянта на обов'язок виконавця послуг попереднього провести громадське слухання про тарифну політику щодо кожного будинку, є безпідставними і не ґрунтуються на законі.

Так само, колегія суддів, не бере до уваги посилання апелянта на недійсність договору №196, укладеного 24 червня 2008 року між Кременчуцькою міською радою і ТОВ «Добробит» у зв'язку з тим, що він не був нотаріально посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку, оскільки апелянт ОСОБА_4 не є стороною цієї угоди та у встановленому законом порядку (ст.215, ст.216 ЦК України) і не заявляла вимогу про застосування наслідків нікчемного правочину.

Стосовно доводів апеляційної скарги про недійсність договору, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Добробит», у зв'язку з тим, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а тому між сторонами не існує і не може існувати жодних прав та обов'язків, то колегія суддів виходить з того, що згідно ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є не тільки договір.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Оскільки відповідачі проживали в квартирі АДРЕСА_1 фактично споживала надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території, то між сторонами склалися правовідносини, в межах яких у ОСОБА_4 і ОСОБА_5, виникло грошове зобов'язання щодо оплати вартості спожитих послуг, наданих ТОВ «Добробит».

Посилання апелянта на неналежне виконання позивачем обов'язків по з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на думку колегії, також є безпідставними, з урахуванням наступного.

Системний аналіз положень ст.2, ст.9, ст.10, ст.189, ст.190 ЖК Української РСР, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. Обов'язок споживачів щодо сплати послуг з утримання будинків та прибудинкових територій (квартирної плати) не ставиться в залежність від надання цих послуг належної якості та в повному обсязі. Разом з тим, споживачі мають право у встановленому законом порядку на відшкодування шкоди, завданої послугами неналежної якості, на зменшення плати за послуги неналежної якості або не в повному обсязі. Порядок вирішення претензій споживача щодо якості та повноти наданих комунальних послуг встановлений статтею 18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зазначеної норми закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Реалізація передбаченого п.6 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» право споживача несплачувати вартість житлово-комунальних послуг за період їх фактичної відсутності поставлена законом у залежність від виконання процедур, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі у встановленому законом порядку не висували претензій ТОВ «Добробит» щодо повноти та якості отриманих послуг або ж про зменшення розміру плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в зв'язку з їх неналежною якістю та неповнотою, у тому числі з урахуванням рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №01/34 від 11 квітня 2013 року, на яке вона посилається та яке не досліджувалося судом як доказ.

Наведені висновки ґрунтуються на правових позиціях, викладених у постановах Верховного Суду України від 27 березня 2013 року (справа №6-6ц13), від 30 жовтня 2013 року (справа №6-59цс13), які відповідно до ч.2 ст.214, ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Що стосується посилання апелянта на необхідність звільнення її від сплати судового збору, як споживача, то колегія суддів, прийшла до наступного висновку.

Згідно ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ " Про судовий збір" ( в редакції чинній до 1 вересня 2015 року) від сплати судового збору звільняються: державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

З наведених норм вбачається, що пільги зі сплати судового збору передбачені для позивачів у справах про захист їхніх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт ОСОБА_4 має статус відповідача по справі, а відтак не має установлених законом пільг зі сплати судового збору.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, тому колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду в повній мірі ґрунтуються на законі та місцевим судом було правильно встановлено характер правовідносин сторін у справі та застосовано норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до власного вибіркового тлумачення норм процесуального права без повного і системного їх аналізу, не спростовують висновків місцевого суду, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого суду, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 червня 2015 року - залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: (підпис) О.В.Чумак

Судді: (підпис) С.М.Бондаревська

(підпис) О.В.Прядкіна

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О.В.Чумак