У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Яна» про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона здійснювала підприємницьку діяльність з надання перукарських та косметологічних послуг, для чого у будинку АДРЕСА_1 орендувала приміщення, які належали ОСОБА_5 Про те, що приміщення продані, ОСОБА_5 її не повідомив, тому вона продовжувала використовувати орендовані приміщення для підприємницької діяльності.

Дізнавшись про те, що вона проводить діяльність у придбаному новим власником приміщенні у будинку АДРЕСА_1, новий власник ОСОБА_4 дозволив їй надалі, на тих же орендних умовах здійснювати підприємницьку діяльність, будь-яких попереджень від ОСОБА_4 про звільнення зазначених приміщень не отримувала.

06 березня 2013 року, під час її перебування за межами м. Харкова та Харківської області, до її салону у АДРЕСА_1, прийшли працівники УПМ ДПС у Харківській області та провели опис та вилучення меблів і обладнання (перукарського устаткування, різних косметологічних засобів тощо), яке їй належить.

Згодом дізналася, що до органів ДПІ звернувся ОСОБА_4 з проханням вивезти майно, яке знаходяться в його приміщення та власник якого йому невідомий.

З листа Державної податкової служби у Харківській області від 29 квітня 2013 року їй стало відомо, що з питань повернення майна потрібно звертатися до ДПІ у Київському районі м. Харкова, оскільки майно знаходиться у них за ознаками безхазяйного.

З травня 2013 року ОСОБА_3 неодноразово зверталася до ДПІ у Київському районі м. Харкова з вимогою повернути їй вивезене майно, та отримувала відповіді, які не містили інформації щодо відмови у передачі їй цього майна або ж інформації про те, де та коли вона може отримати вилучені в неї речі.

Факт належності їй вилученого 06 березня 2013 року майна з приміщення АДРЕСА_1 підтверджується видатковими накладними, аудиторським звітом.

У зв'язку з цим просила визнати за нею право власності на рухоме майно (обладнання, устаткування, матеріали - фарби, маски тощо, що використовувалось для підприємницької діяльності), вилучене з приміщення будинку АДРЕСА_1, та передане ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міністерства доходів у Харківській області за договором про зберігання безхазяйного майна від 06 березня 2013 року відповідачам ТОВ «Яна» та ОСОБА_4; витребувати у відповідачів на її користь (обладнання, устаткування, матеріали - фарби, маски тощо, що використовувалось для підприємницької діяльності) в натурі, перелічене в акті № 1/13 та акті № 2/13 опису та попередньої оцінки майна з ознаками безхазяйного від 06 березня 2013 року, договорі № 1 та договорі № 2 про зберігання безхазяйного майна від 06 березня 2013 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на рухоме майно (обладнання, устаткування та матеріали, що використовувалось для підприємницької діяльності ОСОБА_3.), вилучене з приміщення будинку АДРЕСА_1, та передане ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області 06 березня 2013 року за договором про зберігання безхазяйного майна від 06 березня 2013 року ТОВ «Яна» та ОСОБА_4 Витребувано у відповідачів на користь ОСОБА_3 майно (обладнання, устаткування, матеріали, що використовувалось для підприємницької діяльності ОСОБА_3.) в натурі, перелічене в акті № 1/13 та акті № 2/13 опису та попередньої оцінки майна з ознаками безхазяйного від 06 березня 2013 року, договорі № 1 та договорі № 2 про зберігання безхазяйного майна від 06 березня 2013 року. Стягнуто з ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, ОСОБА_4, ТОВ «Яна» з кожного на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 147 грн.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що в період з 15 червня 2009 року приміщення в АДРЕСА_1 орендувались позивачкою, яка здійснювала в них підприємницьку діяльність. Позивачкою надано докази, які підтверджують, що вилучені 06 березня 2013 року працівниками УПМ ДПС у Харківській області товарно-матеріальні цінності (меблі, обладнання, комп'ютерна техніка, косметичні засоби тощо) належать саме їй.

Такі висновки судів відповідають закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця 25 грудня 2002 року ОСОБА_3 зареєструвала свою підприємницьку діяльність (а. с. 33 т. 1).

Для здійснення підприємницької діяльності 15 червня 2009 року позивачка уклала договір оренди нежитлових приміщень 1-го поверху літ. «А-3» загальною площею 224,7 кв.м, що розташовані у АДРЕСА_1, та належали ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 91- 92).

Згідно акту прийому передачі майна від 15 червня 2009 року вказані нежитлові приміщення передані у користування ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 93).

Як вбачається з свідоцтва платника єдиного податку від 24 січня 2012 року Серія НОМЕР_1, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 проводить господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1, а саме: оптову та роздрібну торгівлю косметичними та парфумерними товарами за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 33 т. 1, 38-41 т. 2).

04 березня 2013 року працівниками Управління податкової міліції ДПС України у Харківській області вилучено товарно-матеріальні цінності (меблі, обладнання, комп'ютерну техніку, косметичні засоби тощо), які знаходилися в нежитловому приміщенні 1-го поверху № 1, III, 1-13, 15-19 в літ. «А-3», площею 224,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами обстеження складено 2 акти опису і попередньої оцінки майна з ознаками безхазяйного від 06 березня 2013 року за № 1/13 та № 2/13.

Матеріальні цінності, описані по акту № 1/13 від 06 березня 2013 року, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4, описані по акту № 2/13 від 06 березня 2013 року, передані на відповідальне зберігання ТОВ «Яна» (т. 1 а. с. 98-99).

З листів Державної податкової служби у Харківській області від 29 квітня 2013 року та 15 травня 2013 року, листа відділу внутрішньої безпеки при ДПС у Харківській області від 20 травня 2013 року позивачці стало відомо, що з питань повернення майна потрібно звертатися до ДПІ у Київському районі м. Харкова, оскільки описане майно постановлено у них на облік як таке, що має ознаки безхазяйного (а. с. 7-12 т. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З позовної заяви ОСОБА_3 убачається, що вона просила визнати за нею право власності на рухоме майно (обладнання, устаткування, матеріали: лаки, фарби, маски тощо, що використовувалося нею для підприємницької діяльності), вилучене з приміщення АДРЕСА_1 та витребувати вказане майно у відповідачів (а. с. 2-5 т. 1).

Згідно наявних у справі накладних убачається, що всі товарно-матеріальні цінності позивачка придбавала для здійснення підприємницької діяльності (а. с. 143-189 т. 1).

У роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових та інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так згідно зі ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що

здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями).

Між тим, суб'єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 54 ГК України).

Аналіз наведених норм матеріального права діє підстави для висновку, що згідно чинного законодавства України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Такого суб'єкта права приватної власності як фізична особа-підприємець чинне законодавство не виділяє та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця.

Таким чином, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи.

Тобто у даному випадку позов подала фізична особа до органу державної влади, спір існує щодо витребування та визнання права власності на рухоме майно, спір не має ознак господарського, не пов'язаний з господарською діяльністю, і тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги, що даний спір виник між фізичною особою-підприємцем та юридичною особою, тому має розглядатися у порядку господарського судочинства, спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права. Інші доводи касаційної скарги спростовуються наданими позивачкою письмовими доказами на підтвердження належності їй вилучених товарно-матеріальних цінностей, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 333, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

А.О. Лесько

В.А. Черненко