АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2762/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Калашник С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д. , Новікова О. М.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідно до укладеного договору № CSJOSE00001155 від 07 листопада 2005 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку із чим станом на 18 травня 2015 року має заборгованість - 300 181, 90 грн., яка складається з наступного:

- 11 377, 84 грн. - заборгованість за кредитом;

- 87 421, 42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5 352,07 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 196 030,57 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором,

Таким чином, позивач просив стягнути заборгованість на загальну суму 300 181,90 грн. та судові витрати у розмірі 3001,82 грн.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості виникає з 01 листопада 2008 року та діє три роки, позивач звернувся до суду вже після закінчення вказаного строку, клопотань про його поновлення від позивача не надходило, що є підставою для відмови у позові.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, виходячи із слідуючого.

За матеріалами справи встановлено, що 07 листопада 2005 року між сторонами було укладено кредитний договір № CSJOSE00001155, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 15 000 грн., строк якого, у відповідності п.1.1 договору закінчується 07 листопада 2008 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - кінцевий строк повернення кредиту - до 07 листопада 2008 року (пункт 1.1 договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця у період з 21 по 25 число надавати банку грошові кошти у сумі згідно графіку (пункт 1.2 договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця у період сплати з 21 по 25 число, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2015 року жодних платежів в рахунок погашення заборгованості з 26 грудня 2006 року від позичальника не надходило (а.с. 4), у зв'язку з чим з цього дня, коли відповідачем не було внесено черговий платіж на погашення заборгованості у позивача повинна обчислюватися позовна давність по невнесеному черговому платежу.

Останні платіж, згідно графіку погашення, ОСОБА_6 повинна була внести у листопаді 2008 року. (а.с. 5)

У свою чергу банк звернувся до суду із зазначеним позовом 02 липня 2015 року, таким чином висновок суду першої інстанції про закінчення строку позовної давності для ПАТ КБ «ПриватБанк» для звернення до суду із вказаним позовом закінчився вже у листопаді 2011 року відповідає нормам діючого законодавства.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд не мав об'єктивних підстав застосовувати позовну давність до вимог банку, оскільки у справі немає заяви про застосування позовної давності.

За діючими нормами цивільного законодавства, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Проте, вищевказані доводи апелянта колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як видно з матеріалів справи, 13 серпня 2015 року у канцелярії Чорнобаївського районного суду Черкаської області була зареєстрована заява ОСОБА_6 Вх № 5181/15Вх. (а.с. 25), в якій відповідачка просила відмовити банку у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Таким чином, застосування судом позовної давності до даного спору грунтується на вимогах закону, суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :