АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.,

- ОніщукаМ.І.,

за участю секретаря - Горобець А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року в справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гречухи Олега Ярославовича про надання дозволу на примусове проникнення до житла ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року державний виконавець звернувся в суд із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1.

У мотивування вимог посилався, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження ВП №25210485 з примусового виконання судового наказу Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2009 року №2н-244 про стягнення боргу в сумі 1884724,75 грн. з ОСОБА_3 на користь ЗАТ «Альфа-Банк».

Постановою державного виконавця від 21.03.2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Станом на 19.02.2014 року рішення суду не виконано, боржник не допускає державного виконавця до жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, чим перешкоджає проводити виконавчі дії, а саме, проводити опис та арешт належного боржнику майна.

03.11.2014 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, з метою проведення опису та арешту майна боржника за участю стягувача. Двері до квартири відчинила ОСОБА_3, яка після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження виштовхала державного виконавця за двері, після чого потрапити до квартири виявилося неможливим, про що складено відповідний акт.

06.11.2014 року державним виконавцем здійснено повторний вихід за адресою: АДРЕСА_1, з метою проведення опису та арешту майна боржника за участю стягувача. Однак двері до квартири були закриті, про що було складено відповідний акт державного виконавця.

Оскільки фактичне виконання рішення суду можливе шляхом реалізації майна боржника за адресою: АДРЕСА_1, тому просив суд надати дозвіл на примусове проникнення до жилого приміщення ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні подання державного виконавця.

Не погоджуючись з ухвалою, ПАТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити подання державного виконавця.

Зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовляє у задоволенні подання, посилаючись на ненадання доказів повідомлення боржника про намір державного виконавця провести опис, оскільки до подання було додано копії матеріалів виконавчого провадження, серед яких два акти державного виконавця від 03.11.2014 року та 06.11.2014 року. Зокрема, в акті від 03.11.2014 року зафіксовано, що ОСОБА_3 впустила до квартири державного виконавця та була повідомлена про проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження щодо стягнення з неї заборгованості, однак, щоб завадити опису, виштовхала державного виконавця та представника стягувача з квартири.

Також суд зазначає, що у діях боржника не вбачається умисел протидіяти державному виконавцю та що ОСОБА_3 могло не бути вдома. Однак, як можна зазначати про її відсутність вдома, коли ОСОБА_3 під час опису 03.11.2014 року виштовхала з квартири державного виконавця.

Звертає увагу й на те, що виконавче провадження відкрито 21.03.2011 року, яке триває чотири з половиною роки, однак жодної гривні з боржника не стягнуто.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника банку, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції підставно виходив з його недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно положень ч. 1 ст. 11, ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

12 листопада 2009 року Шахтарським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ у справі №2Н-244/2009 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 1 884 724,75 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №490077704 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль MERСEDES - BENZ S63 AMG, 2008 року НОМЕР_3, тип легковий (свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2, видане ВРЕР-8 УДАІ Київ 14.06.2008), що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ «Альфа-Банк» з укладанням від імені ОСОБА_3 угод щодо оплатного відчуження в будь-який спосіб з іншою особою - покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, отриманням витягів з державного реєстру прав власності, а також надання ЗАТ «Альфа-Банку» всіх необхідних повноважень для здійснення такого відчуження (а.с. 3-6).

21.03.2011 року головним державним виконавцем Сабадаш Л.І. Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 8).

Постановою державного виконавця від 13.11.2013 року було здійснено розшук майна боржника, а саме: MERCEDES-BENZ S 63 AMG, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 12).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців квартира за адресою: АДРЕСА_1, перебуває в іпотеці та накладено заборону на відчуження вказаного об'єкта нерухомого майна (а.с. 20-22).

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем у робочі дні не раніше шостої і не пізніше двадцять другої години, якщо інше не передбачено цією статтею. Конкретний час провадження виконавчих дій визначається державним виконавцем. Сторони виконавчого провадження мають право пропонувати зручний для них час провадження виконавчих дій.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, державним виконавцем не надано доказів того, що державний виконавець будь-яким способом повідомляв боржника про призначення часу і дати проведення виконавчих дій та необхідності забезпечення доступу до квартири в зазначений час.

На обґрунтування необхідності проникнення до житла, державний виконавець надав суду два акти, які на його думку мають підтвердити ухилення боржника від виконання судового наказу та необхідності проникнення до житла.

З наданих актів вбачається, що 03.11.2014 року головним державним виконавцем Гречухом О.Я. було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, та складено Акт державного виконавця, в якому зазначено, що двері до квартири ніхто не відкрив, на неодноразові стуки ніхто не реагує; через деякий час двері відкрила ОСОБА_3, яка після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження силоміць виштовхала державного виконавця за двері; потрапити до квартири повторно не виявилося можливим. Даний акт підписаний головним державним виконавцем Гречухом О.Я. та представником стягувача ОСОБА_4 (а.с. 18).

06.11.2014 року головним державним виконавцем Гречухом О.Я. повторно було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, та складено Акт державного виконавця, в якому зазначено, що двері до квартири закриті, на неодноразові стуки ніхто не відкрив; потрапити до квартири з метою опису та арешту не виявилося можливим. Даний акт підписаний головним державним виконавцем Гречухом О.Я., представником стягувача ОСОБА_4, понятим ОСОБА_5 (а.с. 18).

З акту від 03.11.2014 року також вбачається, що державний виконавець не мав наміру проводи опис майна в квартирі боржника, оскільки така дія мала би відбуватися за участю двох понятих, проте акт не містить даних про те, що в квартирі боржника були поняті, що й спростовує доводи державного виконавця про намір провести опис майна в квартирі боржника.

Щодо акта від 06.11.2014 року, то він також не містить відомостей про конкретний час відвідання державним виконавцем квартири боржника, наявності двох понятих для проведення опису майна.

Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло божника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Разом з тим, до подання державний виконавець не надав жодного доказу, який би свідчив про ухилення боржника від виконання рішення суду та необхідності проникнення до його житла та доказів вчинення державним виконавцем дій по реалізації описано автомобіля.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на суть постановленої судом ухвали, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312,313,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: