Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/671/14-ц Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 47 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» (далі - ТОВ «Украгроінвест Холдинг») про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, витребування земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати недійсною додаткову угоду від 25.12.2009 року про внесення змін до договору оренди землі від 01.10.2006 року за № 64 укладеного між нею та ТОВ «Украгроінвест Холдинг» та витребувати у відповідача земельну ділянку площею 5,93 га, розташовану на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 25.12.2009 року про внесення змін до договору оренди землі від 01.10.2006 року за № 64 укладену між ОСОБА_2 та ТОВ «Украгроінвест Холдинг», витребувано у останнього та повернуто ОСОБА_2, належну їй відповідно до Державного акту на право власності на землю ЖТ № 124850 земельну ділянку площею 5,93 га, розташовану на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

В апеляційній скарзі ТОВ «Украгроінвест Холдинг» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не вірно вважав, допустимим доказом по справі висновок судової почеркознавчої експертизи. Крім того, суд помилково не застосував ст. 33 Закону України "Про оренду землі" до спірних правовідносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсною додаткової угоди та витребування земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що висновок експерта наданий позивачем є належним та допустимим доказом на підтвердження доводів позовної заяви.

Даний висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Крім того, ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені також ч. 2 ст. 15 ЗУ "Про оренду землі".

Відповідно до норм ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 124850 позивач є власником земельної ділянки площею 5,93 га, розташованої на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01.10.2006 року між сторонами по справі було укладено договір оренди земельної ділянки. Згідно умов вищевказаного договору відповідачу в оренду була передана земельна ділянка терміном на 5 років.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2009 року додатковою угодою строк дії вищезазначеного договору оренди було продовжено на 10 років.

Згідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін,третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

З пояснень ОСОБА_2, викладених в позовній заяві та підтверджених висновком експерта № 1/299 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 16.03.2014 року, який міститься у матеріалах справи встановлено, що підпис на вказаній вище угоді належить не їй (а.с.8-12). В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач передоручала іншим особам права підписання цього договору від її імені. Відповідач на спростування вищевказаних висновків експертизи не заявляв клопотання про призначення відповідної експертизи.

Доводи апеляційної скарги про отримання ОСОБА_2 орендної плати за 2006-2013 роки та не оспорювання нею умов додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі не дають підстав для відмови у задоволенні позову. Як вбачається з матеріалів справи в 2006 році ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років. Тому у суду першої інстанції не було підстав не вірити показам позивачки стосовно того, що вона вважала, що отримувала орендну плату саме за цим договором, а не за додатковою угодою про внесення змін до договору оренди землі, укладеною без її згоди.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не пропустила строк звернення до суду за захистом своїх прав, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки перебіг позовної давності, як це передбачено ч. 1 ст. 261 цього Кодексу, починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Письмове твердження позивачки про те, що вона дізналася про існування спірного договору лише наприкінці 2013 року відповідачем не спростоване.

Таким чином, суд правильно вважав, що оскільки позивачка як орендодавець не підписувала додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, повноваження щодо укладення та підписання іншим особам не надавала, тому волевиявлення на укладення даної угоди відсутнє.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду є законним, обґрунтованим, та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: