Провадження №2/200/4240/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою та уточнивши позовні вимоги просив визнати дії Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області протиправними як такі, що спричинили втрату майна та заподіяли йому збитки в сумі 101262,65 грн. та зобовязати відшкодувати вартість втраченого майна в сумі 101 262,65 грн. і судовий збір, шляхом списання вказаної суми в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.10.2010 року на підставі постанови слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу №65102088 за фактом шахрайських дій щодо ОСОБА_3 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

В рамках цієї справи йому було предявлено підозру та обрано запобіжний захід підписку про невиїзд.

15.10.2010 року на складі ТОВ «Дніпро-Будінвест», де зберігалось його майно, було проведено обшук та вилучено майно, яке у протоколі обшуку не зазначено, та яке у подальшому було передано на відповідальне зберігання особі, яка власником або законним володільцем не є. 31.03.2011 року начальник СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області листом №36/1842 зажадав від начальника СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС негайно вжити заходів по поверненню в СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС в Дніпропетровській області вилучені під час обшуку в складському приміщенні ТОВ «Дніпро-Будінвест» черепицю та інші предмети, які 15.10.2010 року були передані під розсписку ОСОБА_3.

16.09.2011 року начальник СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області в порядку ст.114-1 КПК України дав вказівки начальнику СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області для вирішення питань щодо долучення до матеріалів справи в якості речових доказів предметів і документів, вилучених 15.10.2010 року під час обшуку в приміщенні ТОВ «Дніпро-Будінвест», передавши їх на зберігання незацікавленій особі.

21.10.2011 року слідчим винесено постанову про припинення кримінальної справи та повернення вилученої покрівлі ОСОБА_1, що підтверджує відсутність будь-яких прав на покрівлю у ОСОБА_3

Відповідач порушив правила зберігання речових доказів, які визначені у Інструкції «Про порядок вилучення, обліку, зберігання, передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами попереднього слідства, дізнання і судами», зокрема слідчим не було оглянуто речових доказів, не було описано майно в протоколі обшуку, не було винесено постанови про долучення речових доказів, через що була втрачена можливість ідентифікувати вилучене майно.

Відповідно до зазначеної Інструкції, підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова слідчого або працівника органу дізнання, відповідальною особою за збереження речових доказів є особа, яка проводить слідство. Крім цього, у кожному органі внутрішніх справ ведеться книга обліку речових доказів, куди слідчими на підставі протоколу вносяться відповідні записи. У кримінальній справі дані документи відсутні, акт перевірки умов зберігання речових доказів слідчим також не складався.

Таким чином, відповідачем було створено умови для безповоротної втрати його майна.

03.07.2012 року постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська було скасовано постанову слідчого про порушення кримінальної справи та визначено обовязок слідчого повернути вилучені речі.

Проте, ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області не направило йому листа з пропозицією забрати вилучене майно, натомість він сам направляв запити, на які він не отримав відповіді.

Дійсною метою вилучення його майна стало безоплатна передача майна ОСОБА_3, з яким на думку слідства у нього виникли цивільно-правові відносини.

Із зберігальної розсписки ОСОБА_3 свідчить, що він прийняв на зберігання гнучку черепицю 130 пачок вагою по 25 кг кожна, самоклеючий бітумний коник 14 пачок, килим 5 упаковок, ізоляційне покриття нижній шар 13 пачок, мастику бітумну полімерну вагою 12 кг, аератори коричневого кольору 6 шт., тобто, матеріальні цінності були упаковані в пачки, мали кількісні та вагові характеристики. Речові докази були використані зберігачем в особистих цілях, втратили своє існування в тому вигляді, в якому були передані на зберігання, що підтверджується листом відповідача від 28.04.2014 року про те, що місцезнаходження майна невідоме.

Листом від 25.06.2013 року ОСОБА_3 повідомив, що вилучене у нього в ході обшуку майно належить йому на праві власності.

Незаконність дій відповідача полягає в тому, що йому було незаконно предявлено підозру, обрано запобіжний захід, проведеного у нього обшук, вилучено майно, яке потім слідством втрачено, що у сукупності обмежувало його права.

Оскільки протиправність дій відповідача заподіяла йому шкоди, то відшкодовувати її необхідно за рахунок держави, у відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів ,які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з урахуванням уточнень та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в них відмовити, посилаючись на те, що неправомірність дій слідчого (органу досудового розслідування) належним чином не встановлена у відповідному кримінальному судочинстві, пункт 1 позовних вимог не підлягає розгляду в цивільному судочинстві, а решта позовних вимог безпідставна.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в них відмовити, посилаючись на те, що він був замовником будівельно-підрядних послуг позивача та надав йому кошти для придбання, зокрема, черепиці та супутніх витратних матеріалів, які позивач придбав та зберігав безпідставно у себе на складі, хоча був зобовязаний перекрити дах його будинку. У звязку з утриманням черепиці позивачем та його бездіяльністю з виконання робіт, він був вимушений написати заяву до органів досудового розслідування, які при проведенні слідчих дій вилучили у позивача в ході обшуку належне йому майно придбану позивачем за його (замовника) кошт черепицю та супутні витратні матеріали, передавши їх на його відповідальне зберігання. В подальшому вказані матеріали ним було використано за призначенням самостійно перекрито дах власного будинку. Зазначив, що позивач ніколи не був власником черепиці та матеріалів, тому підстав для відшкодування шкоди йому не має, протиправне утримання на складі позивача чужого майна не надає йому права на відшкодування шкоди.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 03.12.2007 року між ТОВ «Дніпро Будінвест» в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір підряду №ДГ-11, предметом якого є будівництво на замовлення ОСОБА_3 житлового будинку у сел.Кіровське, вул.Дніпрова, 31б.

19.08.2010 року ТОВ «Дніпро-Будінвест» затверджено баланс на суму 996 530 грн., з копії якого вбачається, що товариством за рахунок ОСОБА_3 було придбано будівельні матеріали для даху на суму 40 048 грн.

Придбання позивачем черепиці, конику (карнизу), килиму, підкладочного килиму, кровельних цвяхів, герметизуючого клею, вентилів, пілтверджуєтсья договором-заявкою №41/04 від 02.04.2008 року на суму 40 048,35 грн. та накладною від 04.04.2008 року №117.

04.04.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Дніпро-Будінвест», директором якого на той час являвся позивач, укладено договір відповідального зберігання майна №1-0404, відповідно умов якого та акту приймання передачі №1 від 04.04.2008 року, позивач передав на зберігання придбане за накладною від 04.04.2008 року №117 майно будівельні матеріали для покриття даху.

14.10.2010 року слідчим Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 порушено кримінальну справу №65102088 за фактом заволодіння майном ОСОБА_3 на суму 40 048,35 грн.

15.10.2010 року слідчим Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 на підставі постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2010 року проведено обшук за адресою ТОВ «Дніпро-Будінвест» по пр.Кірова, 48Г, у присутності ОСОБА_1, в ході якого було виявлено та вилучено придбане за накладною від 04.04.2008 року №117 майно будівельні матеріали для покриття даху.

10.11.2010 року слідчим винесено постанову про припинення кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

03.07.2012 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська винесено постанову, якою скасовано постанову слідчого СВ Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 14.10.2010 року про порушення кримінальної справи та надано вказівку на повернення вилучених речей після набрання чинності судовим рішенням.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2012 року залишено без змін постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.07.2012 року.

Листом СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 23.08.2012 року позивачу повідомлено, що вилучене в ході обшуку майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 та продовжує знаходитись у нього. Рекомендовано звернення до суду з позовною заявою.

05.09.2012 року позивачу СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надіслано лист з відсиланням до ч.3 ст. 80 КПК України, яка проголошує обовязок слідства зберігати речові докази у разі наявності спору про їх приналежність до набрання чинності рішенням суду з даного приводу. Також, зазначено, що спір про приналежність речей, що належить повернути, розвязується у порядку цивільного судочинства, що встановлено ч.2 ст.81 КПК України.

Листом прокуратури Кіровського району м.Дніпропетровська від 05.09.2012 року №47ск-11 повідомлено позивачу, що спір між ним та ОСОБА_3 з приводу приналежності майна не вирішений, тому повернути майно не можливо.

12.10.2012 року прокуратурою м.Дніпропетровська надано відповідь позивачу, зі змісту якої вбачається, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2012 року за ОСОБА_3 визнано право власності на мяку крівлю та фурнітуру до неї. Вказане рішення скасоване ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2013 року.

26.08.2014 року позивачем до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України подано заяву про сплату вартості вилученої у нього мякої покрівлі та фурнітури у сумі 109 210,93 грн.

21.06.2013 року слідчим СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України ОСОБА_4 надіслано ОСОБА_3 вимогу про повернення мякої покрівлі та фурнітури.

Висновком судово-економічної експертизи №975/976-13 від 25.07.2013 року, виконаного ДНДІСЕ на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.02.2013 року, встановлено, що ОСОБА_3 сплачено ТОВ «Дніпро-Будінвест» за договором від 03.12.2007 року №ДГ-11 833 142 грн.

Відповідно до параграфу 3 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами попереднього слідства, дізнання та судами, яка діяла станом на 15.10.2010 року, речовими доказами є предмети, які служили знаряддями злочину або зберегли на собі сліди злочину, або були об'єктами злочинних дій, а також гроші і інші цінності, нажиті злочинним шляхом, і усі інші предмети, які можуть служити засобами до виявлення злочину, встановлення фактичних обставин справи, виявленню винних або до спростування звинувачення або пом'якшення відповідальності.

Факт вилучення речових доказів, нагород, документів, цінностей і іншого майна (у тому числі предметів і документів, вилучених з вільного звернення) відображається в протоколі слідчої або судової дії.

У протоколі перераховуються усі предмети, що вилучаються, і документи, а рівно описуване майно. При вилученні великого числа предметів і документів в обов'язковому порядку складається спеціальний опис, що додається до протоколу і є його невід'ємною частиною. У протоколі або в описі, що додається до нього, вказуються точні найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмітні ознаки кожного об'єкту, що вилучається, а також місця їх виявлення.

Станом на 10.11.2010 року (закриття кримінального провадження) почала діяти Інструкція про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду у новій редакції, відповідно якої та вимог Кримінально-процесуального кодексу України у вироку, постанові судді або ухвалі суду, постанові органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи повинно бути вирішене питання про долю речових доказів, при цьому:

1) знаряддя злочину, що належать обвинуваченому, конфіскуються;

2) речі, вилучені з обігу, підлягають передачі відповідним установам або знищуються;

3) речі, які не становлять ніякої цінності і не можуть бути використані як лом, підлягають знищенню, а у випадках, коли зацікавлені особи просять про це, можуть бути передані їм;

4) грошові кошти та інші цінності, стосовно яких прийнято рішення про конфіскацію згідно з вироком суду, підлягають зверненню у дохід держави. Всі інші речі повертаються законним власникам, а при невстановленні останніх переходять у власність держави; у разі суперечки про належність цих речей питання вирішуються у порядку цивільного судочинства;

5) документи, які є речовими доказами, залишаються у справі протягом усього строку їх зберігання. Зацікавленим особам, підприємствам, установам і організаціям за їх клопотанням видаються копії цих документів.

В судовому засіданні встановлено, що рішення про повернення майна позивачу слідчим не приймалось, а прийняте рішення з цього питання Кіровським районним судом м.Дніпропетровська в постанові від 03.07.2012 року органом досудового розслідування не виконано.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ст.2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Жодна з вказаних обставин судом невстановлена, оскільки судових рішень з приводу незаконності проведення обшуку не приймалось, судом в ході розгляду справи було встановлено, що позивач, будучі підрядчиком по відношенню до третьої особи, вільно розпоряджався грошовими коштами замовника, самостійно вирішуючи які будівельні матеріали треба придбати та місце їх придбання, оформлюючи це на власне імя, як покупця, хоча дійсним власником будівельних матеріалів, зокрема мякої черепиці та фурнітури до неї є ОСОБА_3, що відповідає умовам договору підряду.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (ст.876 ЦК України).

Відповідно договору підряду від 03.12.2007 року, підставою для оплати є договір, рахунки за виконані роботи замовнику підрядником не надаються.

Зібрані по справі докази свідчать про те, що позивач не був власником будівельних матеріалів, тому їх вилучення та передача законному власнику ОСОБА_3 слідчим є цілком законною процесуальною дією, у звязку з чим позовні вимоги про визнання дій неправомірними не підлягають до задоволення, та як наслідок не підлягають до задоволення похідні від них вимоги про відшкодування шкоди за рахунок держбюджету.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, відшкодування шкоди - відмовити в повному обсязі.

Судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Особи, які не були присутні в судовому засіданні, мають право оскаржити рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.В.Шевцова