Справа № 455/1189/15-ц
Провадження № 6/455/54/2015
УХВАЛА

24 листопада 2015 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді - Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Дубравській Н.В.,

з участю в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Старосамбірського районного управління юстиції - ОСОБА_1, стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання виконуючого обов»язки начальника відділу державної виконавчої служби Старосамбірського районного управління юстиції (надалі ВДВС Старосамбірського РУЮ) про вирішення питання щодо обмеження виїзду за кордон особи, яка має невиконані зобовязання, покладені на неї рішенням суду відносно громадянина ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся в суд із поданням про вирішення питання щодо обмеження виїзду за кордон особи, яка має невиконані зобовязання, покладені на неї рішенням суду відносно громадянина ОСОБА_3.

В обґрунтування подання заявник зазначає, що в провадженні ВДВС Старосамбірського РУЮ Львівської області знаходиться виконавче провадження з виконання судового наказу Старосамбірського районного суду Львівської області №455/1147/13-ц від 22.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно з 17.07.2013 року. Даний виконавчий лист надійшов на виконання 23.07.2014 року. 24.07.2014 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам та органу, що видав виконавчий документ для відома та виконання.

З метою перевірки майнового стану боржника скеровано запити в реєструючі органи. Згідно їх відповідей в боржника відсутнє рухоме та нерухоме майно, на обліку в РЦЗ не перебуває.

Оскільки боржник тривалий час аліменти не сплачував, то станом на 01.08.2015 року заборгованість по аліментах склала 42731гривню 20 копійок. На адресу боржника надсилались попередження про обовязок щодо належної сплати аліментів та про відповідальність за невиконання судового рішення.

Стягувачем подана заява від 11.08.2015 року, в якій повідомлено про те, що боржник періодично знаходиться на заробітках та отримує доходи

Просить вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_7, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

У судовому засіданні в.о. начальника відділу ОСОБА_1 подання підтримав та суду пояснив, що по даному виконавчому провадженні ним були вжиті всі заходи по виконанню виконавчих дій.

Розглянувши подання, долучені до нього документи, заслухавши пояснення в.о. начальника відділу, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров»я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об»єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров»я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ громадянинові може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Відповідно до ст.11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів, які долучені до подання, відомо, що заступником начальника відділу державної виконавчої служби Старосамбірського РУЮ ОСОБА_1 24.07.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№44159563 по виконанні судового наказу №455/1147/13-ц, виданого 22.07.2013 року Старосамбірським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно з 17.07.2013 року (а.с.4).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. З ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, на який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Питання щодо обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України порушується за наявності доказів ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

В судовому засіданні в.о. начальника пояснив, що він неодноразово надсилав повідомлення про виклик ОСОБА_3 у виконавчу службу, однак, доказів, які б свідчили, що такі виклики боржник отримав, суду не зміг подати.

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що боржник обізнаний з відкриттям виконавчого провадження та строком на добровільне виконання, що підтверджується, долученим у судовому засіданні виконуючим обов»язки начальника відділу державної виконавчої служби Старосамбірського районного управління юстиції - ОСОБА_1, зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.29), з якого вбачається, що така постанова боржнику не була вручена з причини, а саме: «за зазначеною адресою не проживає». Про будь-які дії державного виконавця, які б свідчили про спрямування ним роботи на розшук боржника, в суді також таких доказів не було здобуто.

Крім того, в матеріалах справи є докази, що державним виконавцем вживались заходи щодо встановлення майна, грошових коштів тощо боржника, на яке можена було б звернути стягнення(а.с.8,9, 30-33), однак такого не встановлено. Навпаки, подані документи державним виконавцем (а.с.10,11,12) можуть свідчити про неможливість боржником виконання зобов'язання, але ніяк не можуть свідчити про навмисне чи інше свідоме невиконання ним зазначених обов'язків.

Отже, державним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому, маючи змогу виконати зобов'язання, але не робить цього з неповажних причин.

Саме посилання на наявність боргу за виконуваним судовим рішенням не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов'язання і не може бути підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, вжиття обраного державним виконавцем обмеження на даний час не є єдиним можливим та необхідним способом забезпечення примусового виконання боржником вищезазначеного виконавчого документа, а тому суд приходить до висновку, що подання необґрунтоване, та відповідно не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст.2, п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» ч.2 ст.10, ст.210, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання виконуючого обов»язки начальника відділу державної виконавчої служби Старосамбірського районного управління юстиції ОСОБА_1 про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_8, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п"яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги протягом п»яти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.Й.Ніточко

Повне рішення виготовлено 27.11.2015 року.