У х в а л а

іменем україни

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства в Закарпатській області, треті особи: приватне акціонерне товариство «Закарпатський рибокомбінат», ОСОБА_4, про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

за касаційною скаргою Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Закарпатській області на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати недостовірною поширену відповідачем інформацію стосовно незаконної рибогосподарської діяльності приватного акціонерного товариства «Закарпатський рибокомбінат» (далі - ПрАТ «Закарпатський рибокомбінат») та нього особисто, викладеної у «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію стосовно незаконної рибогосподарської діяльності ПрАТ «Закарпатський рибокомбінат» та нього особисто, викладеної у «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сайті Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Закарпатській області (далі - Закарпаттярибоохорона), на якому вона була викладена;

- стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на інформаційному сайті Закарпатдержрибоохорони (www.zakrib.com.ua) розміщено «ІНФОРМАЦІЯ_2», підписаний начальником Головного управління Закарпатдержрибоохорони ОСОБА_4, в якому останній поширив недостовірну (неправдиву) інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача і завдає йому моральної шкоди.

Вказував, що у листі, зокрема, зазначалося, що ПрАТ «Закарпатський рибокомбінат», який він очолює, без належно оформлених документів та відповідної ліцензії займався незаконною і навіть нелегальною рибогосподарською діяльністю. Також у листі ОСОБА_4 вказував, що під час перевірки вилову риби на водосховищі «Сільва-1» та урочищі Дубки м. Виноградів інспекторами рибоохорони зафіксовано загальний улов у 5,302 т, з яких 1,850 т склали туводні види риби (карась, окунь, плитка, інші), та якби у той час там не було достатньої кількості інспекторів, то ОСОБА_3 просто б «прихватизував» і ті 2 т риби, як це він зробив на водосховищі «Форнош».

Посилаючись на те, що поширена інформація порушує його особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію як керівника підприємства і внаслідок поширення такої інформації йому було завдано моральну шкоду, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано поширену інформацію стосовно незаконної рибогосподарської діяльності ПрАТ «Закарпатський рибокомбінат» та особисто ОСОБА_3, викладену у «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, недостовірною.

Зобов'язано Закарпаттярибоохорона (правонаступника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Закарпатській області) спростувати недостовірну інформацію стосовно незаконної рибогосподарської діяльності ПрАТ «Закарпатський рибокомбінат» та особисто ОСОБА_3, викладену у «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сайті www.zakrib.com.ua.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Закарпаттярибоохорона, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позову, дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що «ІНФОРМАЦІЯ_2» опублікований саме на сайті Закарпатдержрибоохорони www.zakrib.com.ua <http://www.zakrib.com.ua>, як не надано належних і допустимих доказів того, що інформація, викладена у ньому, поширена будь-яким іншим способом.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і частково задовольняючи позов, виходив з того, що викладена на вказаному вище сайті інформація є негативною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, і будь-якими доказами не підтверджена. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем заподіяння йому такої шкоди поширенням відповідачем про нього негативної інформації.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що інформація відносно позивача розповсюджена на офіційному сайті Закарпатдержрибоохорони www.zakrib.com.ua <http://www.zakrib.com.ua>, а тому саме відповідач повинен її спростувати.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись з позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач надав роздруківку «Відкритого листа про корупцію, правоохоронні органи та рибу» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проте, як свідчать матеріали справи, останній не містить ознак його опублікування саме на сайті Закарпатдержрибоохорони www.zakrib.com.ua <http://www.zakrib.com.ua> (а. с. 7-9, т. 1).

Разом з тим, визнаючи належним доказом поширення інформації Закарпатдержрибоохороною надану позивачем роздруківку, апеляційний суд, незважаючи на заперечення відповідача щодо її достовірності, не перевірив та не обговорив питання про притягнення до участі у справі спеціаліста або про призначення експертизи для з'ясування питання, що саме за вказаною позивачем адресою на вказаній ним сторінці саме Закарпатдержрибоохорона поширила оскаржувану інформацію.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи, яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Крім того, дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, які в матеріалах справи відсутні, і це питання також судом не з'ясовувалось.

При цьому, зобов'язуючи відповідача спростувати недостовірну інформацію, не конкретизувавши її, апеляційним судом не враховано, що за змістом ст. ст. 215-217 ЦПК України у резолютивній частині рішення слід зазначати висновки суду по суті усіх вимог.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено: конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Також у п. 24 Постанови роз'яснено, що, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд на вищевказане уваги не звернув, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не перевірив заперечень відповідача щодо належності та допустимості поданих позивачем доказів, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, а також на порушення положень ст. ст. 215-217 ЦПК України у резолютивній частині рішення, визнавши недостовірною поширену інформацію стосовно незаконної рибогосподарської діяльності ПрАТ «Закарпатський рибокомбінат» та особисто ОСОБА_3, викладену у «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не зазначив, яка саме інформація є недостовірною, та не визначив строк, у межах якого спростування повинно бути оприлюднено, а тому допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана