Справа № 452/216/15 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/783/5334/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: позивачки ОСОБА_2

представника відповідача - Крамара І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання провести перерахунок заробітної плати,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним позовом до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, в якому просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 58 170 грн., 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та зобов'язати відповідача провести перерахунок заробітної плати по відпускних, листках непрацездатності та компенсації за невикористану відпустку при звільненні з роботи за період з квітня 2010 року по 22 квітня 2014 року (день звільнення позивача з роботи) протягом одного місяця.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 12 грудня 2000р. по 22 квітня 2014р. працювала в Самбірському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства за договором на посаді юрисконсульта та юрисконсульта професіонала 1-ої категорії. Відповідач, в період з квітня 2010 по 22 квітня 2014 року, в порушення ст. 43 Конституції, ст. ст. 2, 96, 97 КЗпП України, ст. 6 Закону України «Про оплату праці», проводив нарахування заробітної плати із розрахунку нижче встановленої мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду, зокрема позивачу при встановленні місячного посадового окладу проводився розрахунок нижче законодавчо встановленої відповідними Законами України «Про державний бюджет» мінімальної заробітної плати. Крім того, позивачу Самбірським ВУВКГ не проводилося донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнта співвідношення 1.2 до мінімальної тарифної ставки встановленої територіальною угодою між Львівською ОДА і об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 рр. Відповідно, позивач недоотримувала заробітну плату по лікарняних листках, відпускних. Вказані порушення законодавства про працю були виявлені територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області Державної інспекції з питань праці України. Також вказує, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача, вважає, що їй завдано моральну шкоду, яку оцінює у 10 000,00 грн.

Посилаючись на вказане просила задовольнити її позов.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2015 року позов задоволено частково та:

- стягнуто із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату у розмірі 58 170 грн. 22 коп. та 5 000 (п'ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 63 170 грн. 22 коп.;

- зобов'язано Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства провести ОСОБА_2 перерахунок заробітної плати по відпускних, листках непрацездатності та компенсації за невикористану відпустку при звільненні з роботи за період з квітня 2010 року по 22 квітня 2014 року (день звільнення з роботи) протягом одного місяця з часу набрання даним рішенням суду законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі зазначає, що заробітна плата позивачки без урахування додаткових виплат була вища, ніж рівень мінімальної заробітної плати, встановлений державою на відповідний період часу, тому доводи позивачки та висновки суду про те, що Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства умисно не виконувало умови Регіональної угоди з приводу нарахування заробітної плати ОСОБА_2 є не обґрунтованими. Також вказує, що позивачем не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 на підставі наказу № 79 від 24.07.10р. з 01 серпня 2009 року працювала у Самбірському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства на посаді юрисконсульта професіонала 1-ої категорії та наказом № 46 від 22.04.2014р. трудовий договір було розірвано за угодою сторін - п.1 ст.36 КЗпП (а.с. 92).

Предметом спору у даній справі є невиплачена заробітна плата юрисконсульта професіонала 1-ої категорії ОСОБА_2. за період з квітня 2010 року по день звільнення в сумі 58 170, 22 грн.

Задовольняючи позов в цій частині в повному обсязі суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих) териториріальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Згідно ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Частиною 4 ст. 97 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа немає права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Матеріалами справи підтверджується, що 15.04.2010р. на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ за участю керівника ВУВКГ та погоджений головою профкому даного підприємства колективний договір на 2010-2012 рік, який був чинним на час звільнення ОСОБА_2 з роботи.

Пунктом 1 розділу «Оплата праці» колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012роки передбачено здійснювати оплату праці робітників на основі системи: погодинних тарифних ставок згідно з додатком № 1 Тарифної частини регіональної угоди; місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно додатку № 6 Тарифної частини регіональної угоди.

30 жовтня 2012 року між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковим об'єднанням Львівської області укладнена Територіальна угода на 2010-2012р., аналогічна угода була укладена на 2012-2014 роки.

Згідно додатку 6 Тарифної частини Територіальної угоди на 2010-2012р, 2012-2014р. місячний посадовий оклад позивачки ОСОБА_2 мав розраховуватись за формулою: мінімальна заробітна плата х 1, 2 z 1,3 (коефіцієнт співвідношення по підгалузях за видами робіт - а.с. 67, 71) х коефіцієнт 2,6 співвідношення розмірів місячних посадових окладів професіоналів до встановлення Галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду основного виробництва встановлених в колективному договорі (а.с. 84).

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що нарахування позивачці заробітної плати за вищевказаний період не проводилось із застосуванням усіх передбачених територіальною угодою коефіцієнтів, що призвело до невиплати їй заробітної плати на суму 58 170, 22 грн.

З врахуванням встановленого порушення щодо розрахунку розміру оплати праці суд підставно зобов'язав провести перерахунок інших платежів, які розраховуються від розміру зарплати.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач належним чином виконував свої обов'язки щодо оплати праці позивача не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки факт тривалого порушення трудових прав ОСОБА_2 знайшов підтвердження, суд правильно на підставі ст. 237-1 КЗпП частково задоволив позов про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що не можна погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що на Самбірському ВУВКГ протягом періоду за який позивач вимагає донарахування заробітної плати (2010-2014 роки) не здійснювала законну діяльність жодна первинна профспілкова організація, тому положення колективного договору не повинні прийматись до уваги.

Згідно наявного в матеріалах справи листа Головного управління юстиції у Львівській області від 19.09.2015р., наданого на підставі інформації Реєстраційної служби Самбірського міськрайонного управління юстиції, профспілка Самбірського ВУВКГ легалізована Самбірським місьрайонним управлнням юстиції 26.04.2000р.

Судом встановлено, що адміністрація Самбірського ВУВКГ не оспорювала колективний договір з підстав, що він підписаний профспілкою, яка не легалізована, а навпаки виконувала інші умови колективного договору, що свідчить про прийняття його до виконання.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк