Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої підприємству шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що у вересні 2013 року директором ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» надано розпорядження придбати торговий патент для відкриття торгової діяльності у магазині-кафе № 1 /м. Ольшаниця/, проте 26.09.2013 року встановлено, що у підприємства виникла заборгованість перед Рокитнянською міжрайонною ДПІ в розмірі 2561 грн.88 коп., яку необхідно погасити для придбання торгового патенту, підприємством заборгованість погашено 30.09.2013 року, службовим розслідуванням було встановлено, що в липні 2012 року тимчасово виконуючий обов'язки директора підприємства ОСОБА_1 своїм розпорядженням припинив здійснення торгової діяльності магазину-кафе № 1 у м. Ольшаниця, проте торговий патент, що придбаний в травні 2012 року, в порушення приписів Податкового Кодексу України не був повернутий до Рокитнянської МДПІ, що призвело до анулювання патенту та виникнення боргу у підприємства. Оскільки ОСОБА_1 на даний час не працює на підприємстві, то позивач просить суд стягнути з відповідача заподіяні з його вини збитки в розмірі 2561 грн.88 коп.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та пояснив, що протягом всього часу роботи на підприємстві та виконання обов'язків директора про обіг торгового патенту і проблеми з ним йому не було відомо, жодних доказів про те, що він отримував документи чи інформацію щодо необхідності вжиття заходів по поверненню торгового патенту до органу податкової служби до позовної заяви не додано, до повноважень керівника підприємства не належить стеження за обігом бухгалтерських документів, тобто, докази того, що саме з його вини заподіяно матеріальну шкоду підприємству, відсутні. Крім того, позивачем пропущено річний строк звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.

Заслухавши пояснення всіх осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що Державне підприємство Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» зареєстровано як юридичну особу 11.04.2001 року, предметом діяльності підприємства є сільськогосподарська, виробнича, торговельна, благодійна, маркетингова, представницька та посередницька діяльність, що стверджується копією довідки з ЄДРПОУ /а.с.19/, копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи /а.с.21/ та копією Статуту підприємства /а.с.7-18/.

Як вбачається з матеріалів справи, обов'язки директора підприємства виконує ОСОБА_2, але згідно наказу міністра оборони України від 23.07.2012 року № 481 /а.с.26-27/ з нею було достроково з 23.07.2012 року розірвано контракт як з керівником підприємства, укладений 26.03.2012 року № 172, та звільнено її з роботи за невиконання умов контракту; до укладення контракту з керівником ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» обов'язки директора підприємства покладено на першого заступника генерального директора концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_1.

Відповідно до наказу № 01 від 24.07.2012 року по ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» /а.с.28/ ОСОБА_1 прийняв обов'язки директора підприємства до укладення контракту МО України з керівником даного підприємства.

В обґрунтування позовних вимог, представники позивача посилаються на те, що відповідач має відшкодувати шкоду, а саме: сплачену підприємством заборгованість перед Рокитнянською МДПІ в сумі 2561 грн.88 коп., яку необхідно було погасити для придбання торгового патенту, ця заборгованість виникла в зв'язку з тим, що відповідач не виконав покладені на нього обов'язки та не прийняв міри по розшуку патенту серії ТПБ № 680376, бездіяльність ОСОБА_1 призвела до анулювання патенту і виникнення боргу у підприємства, відповідач має нести повну матеріальну відповідальність перед підприємством на підставі п.6 ст.134 КЗпП України.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Отже, ця стаття характеризує юридичний склад, тобто, перелічує юридичні факти, наявність яких дає власнику право притягнути працівника до матеріальної відповідальності. Таких юридичних фактів чотири: порушення працівником трудових обов'язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

За приписами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 /зі змінами/ «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто, викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Відповідно до п.6.4 Статуту ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» керівник підприємства несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства; діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх установах та організаціях; розпоряджається коштами та майном підприємства відповідно до чинного законодавства України; укладає договори, видає довіреності, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки; несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів.

Як було встановлено судом, листом Рокитнянської МДПІ від 26.07.2012 року № 505/10/15-001 було повідомлено ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» про те, що станом на 26.07.2012 року за підприємством рахується заборгованість по збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності в сумі 1197 грн.87 коп., також повідомлено про те, що в разі не внесення вказаної суми збору, дія торгового патенту анулюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому відбулося порушення.

В даному листі запропоновано підприємству повернути торговий патент серії ТПБ № 680376 та погасити податковий борг, що слідує з копії цього листа /а.с.30/.

Отже, згідно цього листа податковий борг по сплаті збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності виник за попередній період, тоді як ОСОБА_1 приступив до виконання обов'язків директора підприємства тільки з 24.07.2012 року, до цього обов'язки директора підприємства виконувала ОСОБА_2

Крім того, згідно п.2.1 Посадової інструкції головного бухгалтера ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг», затвердженої керівником підприємства 05.02.2004 року /а.с.97-102/, саме головний бухгалтер зобов'язаний забезпечувати правильне нарахування і своєчасне перерахування платежів до державного бюджету, внесків на державне соціальне страхування в пенсійний фонд та позабюджетні фонди; не менше одного разу на місяць перевіряти правильність ведення товарно-касових книг, іншої документації суворої звітності на підприємствах торгівлі та громадського харчування.

А тому суд вважає, що вина відповідача в тому, що у підприємства виник борг по несплаті збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності за попередній звітний період , відсутня, саме головний бухгалтер підприємства несе відповідальність за своєчасне перерахування до бюджету відповідних зборів та інших обов'язкових платежів.

Суд також вважає необгрунтованими посилання представників позивача на те, що з вини відповідача підприємство зобов'язане було сплатити податковий борг з метою придбання торгового патенту.

Так, в судовому засіданні встановлено, що торговий патент для провадження торгівельної діяльності в магазині-кафе м. Ольшаниця було придбано в травні 2012 року уповноваженою на те особою, відповідач на той час обов'язки директора підприємства не виконував, де знаходився і ким та коли саме втрачено цей торговий патент, при проведенні службової перевірки на підприємстві, не встановлено, доказів того, коли було анульовано торговий патент органом ДПІ, суду не надано, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази /податкові вимоги-повідомлення, бухгалтерські документи/ щодо наявності у підприємства заборгованості перед податковою інспекцією в сумі 2561 грн.88 коп. саме в зв'язку з тим, що торговий патент не було повернуто до ДПІ, за нормами Податкового Кодексу України, на які посилався в позові позивач і на які вказано в листі Рокитнянської МДПІ, торговий патент анулюється в разі несплати збору за провадження підприємницької діяльності, а будь-яких доказів того, що підприємству нараховано штраф за неповернення торгового патенту, суду не надано.

Судом приймаються до уваги ті обставини, що при призначенні відповідача тимчасово виконуючим обов'язки керівника підприємства, вказаним вище в рішенні наказом міністра оборони України від 23.07.2012 року було зобов'язано відповідні служби забезпечити дотримання вимог законодавства під час передачі справ, посади та майна відповідачу, також організувати проведення внутрішнього аудиту підприємства.

Але суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідачу було передано разом з іншим майном підприємства торговий патент серії ТПБ № 680376 та доказів того, що цей патент втрачено в той час, коли обов'язки керівника підприємства виконував відповідач.

Відповідно до наказу по підприємству від 26.09.2012 року № 55/1 «Про закриття магазину № 1», який видав директор ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» ОСОБА_1 /а.с.31/, було створено комісію для проведення повної інвентаризації обладнання, основних засобів малоцінки та залишків товару в магазині № 1 м. Ольшаниця для повернення на склад.

Суду не було надано позивачем актів інвентаризації чи інших доказів результатів роботи цієї комісії, в яких було б вказано відомості щодо наявності на той час в магазині торгового патенту серії ТПБ № 680376.

Згідно копій квитанцій в матеріалах справи /а.с.23-24/, ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» 30.09.2013 року сплачено до державного бюджету кошти за торговий патент в сумі 2530 грн.87 коп., за проведення операції банком сплачено комісію в сумі 31 грн.01 коп., всього 2561 грн.88 коп., з цих квитанцій не вбачається, що це саме сума податкового боргу, а не плата за придбання нового торгового патенту.

Отже, відповідачем під час виконання обов'язків директора підприємства в межах його компетенції було видано зазначений вище наказ про закриття магазину № 1 в м. Ольшаниця, іншим директором підприємства прийнято рішення про придбання торгового патенту для поновлення торгової діяльності в цьому магазині, за придбання патенту необхідно сплатити відповідну суму коштів, а тому не зрозуміло, в чому в даному випадку полягає пряма дійсна шкода для підприємства і які зайві грошові виплати необхідно здійснити підприємству з вини відповідача.

Так, за наказом міністра оборони України від 05.07.2013 року № 27-ДП /а.с.6/, тимчасове виконання обов'язків директора ДП МОУ «Білоцерківський військовий торг» покладено на ОСОБА_2, увільнено від тимчасового виконання цих обов'язків ОСОБА_3

Таким чином, обов'язки керівника підприємства в період до 30.09.2013 року, тобто, до дати сплати вказаної вище суми коштів, виконував не тільки відповідач.

Проаналізувавши все вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено в судовому засіданні факту порушення відповідачем покладених на нього трудових обов'язків, не доведено наявність прямої дійсної шкоди та не надано належних доказів на підтвердження її розміру, що унеможливлює покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню на користь підприємства вказаної вище суми коштів, тоді як за приписами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також вважає необгрунтованими посилання представника позивача на те, що відповідач має нести повну матеріальну відповідальність на підставі п.6 ст.134 КЗпП України.

Відповідно до п.6 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, якщо відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

В п.12 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 /зі змінами/ передбачено, що відповідно до п.6 ст.134 КЗпП матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами.

За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну: перевитратою пального на автомобільному транспорті, розкраданням, знищенням (зіпсуттям), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей; витратами підприємства, установи, організації на навчання у вищому навчальному закладі молодого фахівця в разі його звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни чи за власним бажанням без поважних причин протягом трьох років з часу прийняття на роботу за направленням.

Представником позивача не зазначено, на підставі якого законодавчого акта на відповідача може бути покладено таку матеріальну відповідальність.

Таким чином, вказані представником позивача правові норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Згідно з ч.2 ст.133 КЗпП України обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей.

Але для покладення на відповідача такої матеріальної відповідальності підстави також відсутні, що було встановлено судом і на що вказано вище в рішенні.

Згідно приписів ст.233 КЗпП України, положень п.20 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14, судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд із позовом про її відшкодування. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

Судом встановлено і вище в рішенні вказано на те, що сума коштів, яку позивач вважає матеріальною шкодою, перерахована до бюджету 30.09.2013 року, з позовом позивач звернувся 17.10.2014 року, що стверджується поштовим штампом на конверті, тобто, з пропуском вказаного строку.

Будь-яких поважних причин для поновлення цього строку в судовому засіданні не встановлено.

Але проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні цього позову саме із-за його необґрунтованості з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 130, 132, 133, 134, 233 КЗпП України, ст.ст.10, 60, 79,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя А. М. Дмитренко