Ухвала

іменем україни

8 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Висоцької В.С., Остапчука Д.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий Альянс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору та стягнення коштів; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий Альянс», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договорів недійсними, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий Альянс» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду

м. Києва від 29 жовтня 2014 року,

встановила:

У лютому 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий Альянс» (далі - ТОВ «Житловий Альянс») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору від

31 січня 2008 року, укладеного між ТОВ «Житловий Альянс» та

ОСОБА_3, остання є учасником системи послуг, спрямованих на придбання нею нерухомості із залученням коштів ТОВ «Житловий Альянс». Даним договором передбачено реєстраційний платіж, чистий платіж, адміністративні витрати, повний платіж, авансовий платіж, адміністративний платіж. У п. 9.2 Умов діяльності Системи «Альянс» (Додаток № 2) передбачені штрафні санкції за неналежне виконання умов договору.

На виконання умов договору ТОВ «Житловий Альянс» надало

ОСОБА_3 позику в сумі 100 000 грн строком по 15 жовтня 2011 року, що підтверджено договором позики від 4 листопада 2008 року. Поручителями за виконання ОСОБА_3 договірних зобов'язань, виступили

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що свідчить договір поруки від

4 листопада 2008 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов договорів, що призвело до утворення заборгованості у сумі 18 332,09 грн, просило розірвати договір від 31 січня 2008 року, укладений між

ТОВ «Житловий Альянс» та ОСОБА_3; стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 7 593,88 грн, а також штраф у розмірі

10 738,21 грн, а разом 18 332,09 грн.

У грудні 2012 року ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов до

ТОВ «Житловий Альянс», у якому просила визнати недійсним договір від

31 січня 2008 року та договір позики від 4 листопада 2008 року, укладені між нею та відповідачем.

Позов мотивувала тим, що ТОВ «Житловий Альянс» не мало право укладати договори за відсутності ліцензії на здійснення дій, спрямованих на залучення коштів інших осіб та надання фінансових послуг. Зазначала, що її було введено в оману, в договорі зазначено неправдиві відомості про обставини, що мають значення для укладання правочину, та не повідомлено, що сплата авансових платежів є обов'язковою умовою договору, а не правом позивача, як це випливає з тексту оспорюваного договору.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня

2014 року позов ТОВ «Житловий Альянс» задоволено частково.

Договір від 31 січня 2008 року, укладений між ТОВ «Житловий Альянс» та ОСОБА_3, розірвано. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Житловий Альянс» кошти у сумі 7 789,81 грн, із яких: 7 593,88 грн - сума боргу; 75,93 грн - судовий збір, 120 грн - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У задоволенні решти вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ТОВ «Житловий Альянс» у задоволенні заявленого позову.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсними договір від 31 січня 2008 року про надання послуг на придбання товару та договір позики від 4 листопада 2008 року, укладені між ТОВ «Житловий Альянс» та ОСОБА_3

У касаційній скарзі ТОВ «Житловий Альянс» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов

ТОВ «Житловий Альянс» задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_3 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ТОВ «Житловий Альянс» у задоволенні заявленого позову та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що діяльність ТОВ «Житловий Альянс» пов'язана з утворенням та сприянням розвитку пірамідальної схеми, коли споживач як сторона договору, укладеного з товариством, сплачує за можливість отримати компенсацію, яка надається товариством у вигляді грошових коштів, отриманих за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання самим товариством товару (продукції, послуг). Тобто така діяльність прямо заборонена Законом України «Про захист прав споживачів».

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що згідно з п. 1.1 договору від 31 січня 2008 року, укладеного між ТОВ «Житловий Альянс» та ОСОБА_3, його предметом є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання товару вартістю 200 000 грн, зазначеного в додатку № 1 до даного договору, через Систему «Альянс», організовану ТОВ «Житловий Альянс».

4 листопада 2008 року між ТОВ «Житловий Альянс» і ОСОБА_3 на виконання укладеного 31 січня 2008 року договору укладено договір позики, згідно з яким ТОВ «Житловий Альянс» надало ОСОБА_3

100 000 грн позики. Того ж дня між ТОВ «Житловий Альянс» та ОСОБА_8 і ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до якого останні виступили поручителями ОСОБА_3 у виконанні нею зобов'язань за договором від 31 січня 2008 року.

Згідно з платіжним дорученням від 12 листопада 2008 року

ТОВ «Житловий Альянс» фактично перерахувало на рахунок

ОСОБА_3 92 800 грн.

При цьому, станом на 4 листопада 2008 року ОСОБА_3 внесла на рахунки ТОВ «Житловий Альянс» 61 608,83 грн, із яких: 58 888,83 грн - чисті платежі та 2 720 грн - адміністративні витрати.

Установлено, що станом на 14 лютого 2011 року ОСОБА_3 внесла на рахунки ТОВ «Житловий Альянс» кошти на загальну суму

113 886,02 грн, із яких: 40 772,74 грн - чистих внесків, 12 580 грн - адміністративних платежів та 53 333,28 грн - авансових платежів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах

п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6

ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з п. 7 ч. 3

ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької практики, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з указаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом угоди, укладеної в рамках функціонування системи «Альянс», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару - нерухомості.

Згідно зі ст. 6.1 договору ТОВ «Житловий Альянс» гарантувало ОСОБА_3, що вона одержить право на купівлю товару за умови, якщо виконає всі зобов'язання, які випливають з даного договору.

Застосовуючи до виниклих правовідносин положення п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд не врахував наступне.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (який набрав чинності

8 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п. п. 3, 4 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з п. 1.2 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів із метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Однак поза увагою апеляційного суду залишилося те, що договір укладено сторонами 31 січня 2008 року, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення вимог ст.ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не врахував, що надання установою послуг з адміністрування активів, створених за рахунок залучених періодичних внесків учасників групи з метою об'єднання їхніх коштів і спрямованих на почергове придбання кожним із них певних товарів, що обумовлені в договорі, є правомірною діяльністю з надання фінансових послуг (за умови отримання ліцензії), яка передбачена ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а не нечесною підприємницькою практикою в розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», наслідком якої є визнання угоди недійсною.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-98цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Крім того, за програмою придбання товарів у групах товар придбавають усі учасники за рахунок об'єднання грошових внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками цієї програми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання учасником своїх зобов'язань.

Слід зауважити, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 листопада 2011 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову про визнання недійсними договору від 31 січня 2008 року та договору позики від 4 листопада 2008 року, укладених між нею та ТОВ «Житловий Альянс», заявленого на підставі ст. ст. 227, 229 ЦК України (т. 1 а. с. 151-152).

За викладених обставин рішення апеляційного суду не може залишатися в силі, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий Альянс» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді:В.С. Висоцька

Д.О. Остапчук

О.В. Умнова І.М. Фаловська