АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/828/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/789/1146/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Гурзель І. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін -апелянта ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Державна виконавча служба Бучацького районного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу дійсним, звільнення майна з-під арешту, визнання права власності ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з'ясування обставин, які мають значення для справи та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Доводи скарги обґрунтовує тим, що 22.11.2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено саме договір купівлі-продажу транспортного засобу, а не видано довіреність на розпорядження та користування транспортним засобом, як помилково вважав суд. Наголошує, що згідно довіреності від 13.07.2010 року ОСОБА_2 уповноважувався бути представником власника та вести справи з організації питань пов'язаних із відчуженням та експлуатацією автомобіля. Суд першої інстанції, на думку апелянта, не звернув уваги на те, що між сторонами було досягнуто усіх істотних умов з укладення договору купівлі-продажу автомобіля, такий договір був укладений у письмовій формі, один екземпляр якого знаходиться на руках у позивача, однак з вини відповідача не відбулось нотаріальне посвідчення договору.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи - Державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, жодного разу в судове засідання не з'явилися. В заяві, надісланій на адресу суду, відповідач просив розгляд справи проводити у його відсутності, відносно апеляційної скарги не заперечує. Представник ДВС в листі на адресу суду просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що, оскільки ОСОБА_2 не був власником спірного автомобіля, то правових підстав продавати його не мав, а також з того, що позивач не набув права власності на спірний автомобіль з підстав, передбачених законом, а тому й відсутні правові підстави для зняття арешту з майна.

Колегія суддів погоджується з даним висновком міськрайонного суду, як таким, що зроблений відповідно до вимог закону, на підставі наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що 22.11.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено в письмовому вигляді договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно якого, ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 транспортний засіб марки НОNDA СIVIС, 1996 року випуску, колір чорний, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 за 35000 грн.

Згідно технічного паспорта серії НОМЕР_3, виданого Заліщицьким МРЕВ, 16.08.2006 року, власником транспортного засобу марки НОNDA СIVIС, 1996 року випуску, колір чорний, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_3

11.05.2008 року ОСОБА_3 було видано на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 довіреність строком до 11.05.2018 року, з правом передоручення, на використання та розпорядження у власних цілях, транспортного засобу марки НОNDA СIVIС, 1996 року випуску, колір чорний, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1.

13.07.2010 року ОСОБА_4 видано ОСОБА_2, ОСОБА_8 довіреність на розпорядження та використання у власних цілях вищевказаного автомобіля.

На виконанні відділу виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 595/1853/13-ц, виданий Бучацьким районним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_3 в користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованості за кредитним зобов'язанням в розмірі 351 974 грн. 55 коп.

05.12.2014 року працівником ДПС Хмельницької області було зупинено вищевказаний автомобіль і в ході перевірки документів з'ясовано, що автомобіль перебуває під арештом.

08.12.2014 року працівниками ДПС було проведено опис та арешт автомобіля марки НОNDA СIVIС, 1996 року випуску, колір чорний, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 та передано на відповідальне збереження ОСОБА_1

Відповідно до ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 своєї постанови "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6 за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Із наведеного випливає, що право на виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту належить власнику.

За ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, або в разі втрати ним документа, що засвідчує право власності.

Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством.

У відповідності до вимог ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.п.2, 7, 8 "Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, та вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Вимоги п.3 ч.1 ст.208 ЦК України та положення "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, передбачають письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів, яким довіреність на розпорядження автомашиною в інтересах довірителя не являється.

Відповідно до ст.ст.237, 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона(представник) зобов'язана або має право вчиняти правочини від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, встановивши, що позивач ОСОБА_1 не набув у встановленому законом порядку права власності на спірний автомобіль, оскільки ОСОБА_2 не був власником спірного автомобіля, договір купівлі-продажу автомобіля з його титульним власником, яким на сьогоднішній день є ОСОБА_3 не укладався і перереєстрація транспортного засобу відповідно до вищезгаданого Порядку не відбулася, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про безпідставність позовних вимог як в частині визнання права власності на автомобіль, так і в частині звільнення майна з під арешту, вимога про що є похідною від вимоги про визнання права власності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині неврахування судом першої інстанції факту наявності у нього письмового договору купівлі-продажу автомобіля та довіреності, якою ОСОБА_2 вправі був продавати автомобіль, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ні письмовий договір, ні довіреність не свідчать про правомірність набуття позивачем права власності відповідно до вимог закону, згаданих вище.

Доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу не відбулося з вини відповідача колегія суддів вважає такими, що на увагу не заслуговують, оскільки не мають правового значення для вирішення даного спору з підстав, що закон передбачає визнання договору дійсним у випадку ухилення однієї сторони від нотаріального посвідчення договору, а не про визнання права власності, спір про що розглядався судом.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як на підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Відповідно до вимог апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 305 ч.2, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313, 314 ч.1 п.1; 315 ч.ч.1, 2; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :