Справа №442/5580/15-ц
Провадження №2/442/1921/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що на підставі договору дарування квартири від 07.12.2001р. йому, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровані він, його сини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та його колишня дружина - ОСОБА_3 - відповідач по справі, що стверджується довідкою від 24.07.2015р. за № 4378. Після розлучення з ОСОБА_3 (рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 20.04.2015р.), остання більше року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки забрала дітей і перейшла проживати до іншого чоловіка. Факт того, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі, стверджується актами від 23.07.2015р. та 24.04.2015р., складених комісією в складі працівників КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання» за участю сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Слід зазначити, що ОСОБА_3 не приймає жодної участі в утриманні квартири та оплаті за комунальні послуги. Разом з тим, реєстрація відповідачки у квартирі АДРЕСА_2 перешкоджає йому оформити субсидії по оплаті за комунальні послуги, що в результаті суттєво впливає на його матеріальній стан. У відповідності до ст.ст. 163 ЖК України «У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу» За змістом ст.71 ЖК України право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Проте, наведені обставини справі свідчать про те, що відповідач без наявності обставин зазначених в п. 1-7 ч.3 та ч.4 ст.71 ЖК України більше року як залишила квартиру та не проживає у ній. Згідно ст.72 ЖК України «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Оскільки, ОСОБА_3 фактично понад рік не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, то за наведених вище підстав, вона є такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А відтак у нього виникла потреба звернути до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданнні підтримав заявлені позовні вимоги, просить їх задоволити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2Й в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив, що дійсно після розлучення його довірителя із відповідачкою ОСОБА_3, остання більше року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, забрала дітей і перейшла проживати до іншого чоловіка. Вищевказаний факт того, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі, стверджується актами від 23.07.2015р. та 24.04.2015р., складених комісією працівників КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання», зазначив, що ОСОБА_3 не приймає жодної участі в утриманні квартири та оплаті за комунальні послуги. На даний час позивач протягом всього часу сплачує додаткові кошти за зайву особу, крім того не може оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами, а відтак у нього виникла необхідність звернутися до суду, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин, хоча була своєчасно повідомленою про час та місце судового засідання, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з таких міркувань.

Згідно свідоцтва Договору дарування квартири від 07.12.2001р., ОСОБА_9 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_10, приватним нотаріусом Дрогобицького районного міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за №2400, належить квартира АДРЕСА_3.

Як вбачається із довідки за №4378 від 24.07.2015р., виданою КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 дійсно проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, склад сім»ї ОСОБА_3 (колишня дружина), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (сини).

Як вбачається із копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2015р., шлюб між сторонами по справі розірвано.

Як вбачається з актів про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 24.04.2015р., 23.07.2015р., складених представниками КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, що ОСОБА_3 АДРЕСА_4 по вул.Самбірській, в м.Дрогобичі, Львівської області не проживає з листопада 2014 року і на час обстеження, остання зареєстрована в квартирі, але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б їй належали немає.

Як вбачається за ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майно, а також може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Право власності є непорушним і ніхто не може протиправно позбавити власника цього права чи обмежити його.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319. 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_3 протягом тривалого часу, з листопада 2014 року, не проживає у спірній квартирі, не користуються нею, не несе витрати по її утриманню, що створює для позивача ОСОБА_1 незручності, оскільки він додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки ( вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач ОСОБА_1 має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешкання, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 163 ЖК України суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою №21 по вул.Самбірській,62 в м.Дрогобичі, Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Головуюча - суддя : Гарасимків Л.І.