Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2015 Справа №607/11884/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Братасюка В.М.

за участю секретаря Чичкевич О.І.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2. відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням, шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні даним приміщенням з забезпеченням до нього доступу через належне відповідачу нерухоме майно , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, надалі позивач, в порядку ст. 391 ЦК України, звернувся в суд з негаторним позовом до ОСОБА_3, надалі відповідач, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням площею 6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні даним приміщенням з забезпеченням до нього доступу через належну відповідачу кладову площею 4, 1 к.в

В обґрунтування позову посилається на ту обставину, що між сторонами існує спір щодо надання відповідачем позивачу доступу до належного ОСОБА_1 підвального приміщення по АДРЕСА_1, і виключно у зазначений ним спосіб, через належну відповідачу кладову площею 4, 1 к.в , можливий доступ до спірного майна.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримують, в їх обґрунтування зазначають, що ОСОБА_1 належить підвальне приміщення, до якого можливий доступ лише через приміщення ОСОБА_3, яке є суміжним і у якому підлозі якого влаштовано отвір; висновком спеціаліста за результатами будівельно - технічного дослідження визначено неможливість влаштування дверного прорізу у несучій стіні для доступу до приміщення відповідача, і добровільної домовленості для проходу через власне суміжне приміщення відповідач не надає.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнають, мотивуючи тим, що належних та допустимих доказів належності позивачу спірного приміщення сторона ОСОБА_1 суду не надала. Окрім того, встановлення проходу через приміщення ОСОБА_3 є неможливим, так як дані приміщення відносяться до аптечного закладу, які повинні бути ізольовані, несуміщені. Вказані характеристики приміщення вказуються і в паспорті аптечного закладу. До службових приміщень аптечного закладу заборонено вхід сторонніх осіб, оскільки там знаходяться товарно-матеріальні цінності, медичні препарати, які продаються за рецептами, не дозволені для вільного обігу і за обігом яких здійснюється суворий контроль. Стверджує, що площа підвального приміщення, яке начебто належить ОСОБА_1, становить 6 кв.м., а площа належної йому кладової - 4,1 кв.м., тому аналогічний існуючому вхід можна обладнати з належного тепер сину позивача, Назару, приміщення першого поверху у належному йому приміщенні.

Окремо відповідач зазначив, що придбав своє приміщення в 2008 році у гр.. ОСОБА_7. і станом на дату укладання угоди у підлозі відсутній будь - який отвір, через який можливо отримати доступ до ніби то належного позивачу підвального приміщення.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 є власником частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47,9 кв.м., а саме 1-2 склад площею 19,3 кв.м., 1-3 склад площею 13,1 кв.м., 1-4 приміщення площею 13,8 кв.м., 1-8 туалет площею 1,7 кв.м., 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв.м., а саме 1-5 кладова площею 4,1 кв.м. Дані приміщення знаходяться в м. Тернополі по вул. Вербицького,2.

Ці факти підтверджується договором купівлі-продажу часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень від 11.01.2008р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (арк.. справи 45.)

Водночас як вбачається з наявної в матеріалах справи Інформації з Реєстру праа власності на нерухоме майно за індексним номером 43110024 від 01.09.2015 року, сформованої реєстратором реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, підвальне приміщення VIIІ площею 6 кв.м., є складовою приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень в АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_1, чим спростовуються доводи сторони відповідача про недоведеність права позивача на спірне майно. (арк.. справи 20)

В судовому засіданні сторонами спору визнано ту обставину, що між приміщенням, належним ОСОБА_1 та приміщенням 1-5 кладова площею 4,1 кв.м., належним ОСОБА_3 позначено перегородку; при цьому приміщення 1-5 кладова площею 4,1 кв.м. знаходиться над підвальним приміщенням площею 6 к.вм., належним ОСОБА_1

Згідно Висновку спеціаліста Тернопільського відділення Київського НДІСЕ від 22.11.2013 року, за номером 5923/13-22, влаштувати дверний проріз у несучій стіні для доступу до приміщення VIIІ, яке знаходиться в підвалі будинку по АДРЕСА_1 не вбачається за можливе. (арк. справи 5, 6).

Як встановлено судовим рішенням по справі №2-5918/11 від 23.12.2011р. відповідно до інвентарної справи на будинок по АДРЕСА_1 між приміщенням, належним ОСОБА_1 та приміщенням 1-5 кладова площею 4,1 кв.м., належним ОСОБА_3 позначено перегородку. У приміщенні 1-5 кладова площею 4,1 кв.м. знаходиться вхід в підвальне приміщення, належне ОСОБА_1 Іншого входу до підвального приміщення не має. (арк.. справи 52-54).

Разом з тим суд зауважує, що даний висновок суду ґрунтувався на дослідженні, як зазначено в самому рішенні, матеріалів інвентарної справи на будинок в АДРЕСА_1, однак в тексті рішення суду не зазначено про існування входу до спірного підвального приміщення саме на момент виникнення спірних відносин сторін спору.

З оглянутої в судовому засіданні 18.11.2015 року інвентаризаційної справи № 48511 папка 668 на приміщення по АДРЕСА_1, а саме схеми поверхового плану вбачається, що вхід до спірного підвального приміщення через належне відповідачу приміщення існував, проте станом на 06.02.2007 року (тобто до придбання ОСОБА_3 у ОСОБА_6, котрий в свою чергу купив приміщення площею 4.1. к.в.м. у ОСОБА_1) до поверхового плану приміщень техніком інженером ТОВ «МБТІ» було внесено зміни про відсутність входу до спірного приміщення, з складанням Акту поточних змін, з наявним підписом позивача ОСОБА_1 - й при обстеженні приміщення 1-Б виявлено, що закладено частину дверного пройому; за рахунок до рахування площі пройому загальна площа приміщення збільшилася і становить 4, 1 к.вм.. При цьому жодних відомостей про наявність, станом на дату огляду техніком БТІ - 06.02.2007 року, отвору для входу з даного приміщення до підвалу площею 6, 1 к.вм. в акті огляду не зазначено. (арк.. справи 57, 58,59)

ОСОБА_1 позов заявлено в порядку ст. 391 ЦК України, відтак суд, керуючись принципом диспозитивності судового розгляду, вирішуватиме позов з зазначених у ньому підстав.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Статтею 391 ЦК України, власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З оглянутої в судовому засіданні копії договору купівлі-продажу часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 11.01.2008р., посвідченого нотаріусом в реєстрі за №98, зокрема п.1.3. вбачається, що придбані ОСОБА_3 частки нерухомого майна в момент підписання договору нікому не продані, не подаровані, не заставлені, іншим чином не відчужені….прав щодо них третіх осіб як в Україні, так і за її межами немає, …. від Покупця неприховано обставин , які мають істотне значення, … внаслідок продажу вказаних часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень не буде порушено прав та законних інтересів третіх осіб.

Системний аналіз доказів дозволяє суду зробити висновок про відсутність доказів того, що ОСОБА_3 в момент підписання договору 16.01.2008 року, був обізнаний про будь - які права позивача ОСОБА_1 на доступ до належного останньому підвального приміщення через придбане ОСОБА_3 приміщення, а тому здійснюючи придбання нерухомості об'єктивно не міг мати умислу на створення будь - яких перешкод у володінні та користуванні майном позивачу.

Суд зауважує, що захищаючи права одних власників, не припустимо порушувати таке ж право інших власників майна, зокрема відповідача.

А тому сам факт володіння суміжним приміщенням, з якого теоретично можливий фізичний доступ до приміщення іншого власника і небажання допустити сторонню особу до власного майна, не може вважатися створенням перешкод в розумінні ст. 391 ЦК України, а описаний позивачем в прохальній частині позову спосіб захисту, є ні чим іншим ніж бажанням позивача реалізувати своє право власності за рахунок речових прав на чуже майно, що підлягає до врегулювання за правилами Розділу ІІ Цивільного Кодексу України «Речові права на чуже майно», і не є предметом розгляду у даному провадженні.

Керуючись ст.. 10, 11, 60, 61, 215, 222 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 16, 316, 317, 319, 386 Цивільного Кодексу К України , суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням площею 6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні даним приміщенням з забезпеченням до нього доступу через належну відповідачу кладову площею 4, 1 к.в - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк