УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють від імені ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року, ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 3 березня 2014 року та рішення апеляційного суд Одеської області від 20 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 5 березня 2005 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримування сина у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31 січня 2005 року і до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Оскільки вважає, що ОСОБА_4 свої зобов'язання, покладені на нього судовим рішенням, належним чином не виконує, чим ставить в скрутне матеріальне становище свого сина, який перебуває на її повному утриманні, просила задовольнити позов.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 3 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суд Одеської області від 20 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 4 733 грн 99 коп. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють від імені ОСОБА_4, звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційними скаргами, в яких просять оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування ним норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_3 у касаційній скарзі просить оскаржувані рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25 березня 2005 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнння дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати і до дня погашення такої заборгованості чи ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що існує заборгованість зі сплати аліментів за період з січня 2006 року по липень 2006 року, а саме: за січень, лютий та березень 2006 року - по 54,2 грн за кожний місяць, за квітень, травень, червень 2006 року - по 8,1 грн за кожний місяць, за липень 2006 року - 58,1 грн. Розмір пені судом розраховано, виходячи з кількості днів з часу виникнення заборгованості по 14 червня 2011 року. При цьому суд послався на розрахунок заборгованості, наданий апеляційному суду державним виконавцем від 14 серпня 2014 року (а. с. 322-325).

Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що має місце переплата платником аліментів по сплаченим щомісячно сумам аліментів за період їх стягнення з січня 2005 року по 14 червня 2011 року між сумою, яку фактично сплатив відповідач, та сумою, яку повинен був сплатити, в загальному розмірі 33779 грн 20 коп. Станом на серпень 2006 року мала місце недоплата аліментів за січень-липень цього року на загальну суму 245 грн. Між тим, як вбачається із розрахунку станом на січень 2007 року за період сплати аліментів у більшому, ніж підлягали виплаті розмірі за період з серпня 2006 року, така заборгованість фактично була погашена.

Однак при вирішенні спору апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув, з цього приводу ніяких висновків не зробив.

З огляду на викладене, порушення судом апеляційної інстанції при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене ним рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суд Одеської області від 20 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник