Провадження №2/761/2299/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

06 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2.) про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 38/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, згідно Договору дарування частини квартири від 05.10.2014. Зазначає, що зареєстрований та проживає разом з матір`ю, нареченою, братом та його дружиною у квартирі своєї матері, а у частині квартири, яка йому подарована, проживає відповідач, який систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання та унеможливлює використання та розпорядження квартирою. ОСОБА_2 постійно конфліктує з іншими співвласниками квартири, постійно порушує громадський спокій, завдає тілесних ушкоджень особам, які проживають у інших частинах квартири. Крім того, відповідач не платить за житлово-комунальні послуги та створив заборгованість у розмірі 1809,75 грн. Враховуючи те, що позивач потребує поліпшення умов проживання, має намір або самостійно проживати у своїй частині квартири або продати її та придбати інше житло, але у зв'язку з реєстрацією та проживанням у його частині квартири відповідача, він позбавлений використати своє право власності, позивач звернувся з позовом до суду, відповідно якого просить суд виселити ОСОБА_2 з частини житлової квартири без надання іншого житлового приміщення та зняти його з реєстрації в цій житловій квартирі.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання, яке відбулося 06.04.2015, не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є бабусею позивача, а відповідач є її чоловіком, який проживає в квартирі з кінця 2006 року, однак має будинок у с. Трипілля, Обухівського району, Київської області, де є всі необхідні умови для проживання. ОСОБА_4 просила відповідача розірвати шлюб з нею, однак він не надав згоди, змінив замки у кімнату, де весь час проживає, та до цієї кімнати ніхто немає доступу, за комунальні послуги не платить та агресивно себе поводить.

Суд, керуючись ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-IV від 18.03.2004 року(далі по тексту - ЦПК України), ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, отримавши на це згоду позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та свідка, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником 38/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, згідно Договору дарування частини квартири від 05.10.2014.

Відповідно до Довідки Форми №3, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований ОСОБА_2

Як вбачається з Довідки Форми №3, позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, в квартирі, що є власністю його матері ОСОБА_5 відповідно до ордеру на житлове приміщення №5825, Серія Б від 26.04.1990.

Крім того, актом від 28.10.2014, сусіди ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, проживають: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Відповідно до Довідки №212, виданої КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" від 01.10.2014, по квартирі АДРЕСА_2, наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 1809,75 грн.

З Договору купівлі-продажу будинку від 01.06.1991 вбачається, що відповідач є власником жилого будинку, що знаходиться в селі Трипілля, Обухівського району Київської області.

За приписами ст. 316 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по тексту - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності, відповідно до ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В свою чергу, положеннями ст. 317 ЦК Українивстановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР (далі по тексту - ЖК України), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було пред'явлено відповідачу заяву-вимогу про звільнення житлового приміщення (кімнати) та зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2. З даною заявою-вимогою відповідач ознайомився 02.04.2015, однак така залишилась без задоволення.

За приписами ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

До членів сім'ї, за положеннями ст. 64 ЖК України,належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, відповідач не є членом сім'ї власника житла та позивач не має бажання використовувати належне йому майно для проживання ОСОБА_2

За положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є власником 38/100 частини спірної квартири, беручі до уваги право позивача на володіння і користування належним майном та з огляду на те, що відповідач не є членом сім'ї власника, суд дійшов висновку щодо можливості задоволення вимоги позивача в частині виселення ОСОБА_2 з 38/100 частин житлової квартири НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, корпус 1, без надання іншого житлового приміщення.

Що стосується позовних вимог в частині зняття з реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_2, корпус 1, такі не підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Пунктом 2 ч. 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, зняття особи з реєстрації місця проживання є похідним від виселення особи.

Поряд з цим, оскільки здійснення реєстрації місця проживання чи зняття з реєстрації здійснюється відповідними підрозділами МВС України, які є суб'єктами владних повноважень, то заявлена у даній справі позовна вимога про зняття з реєстрації, заявлена саме до відповідача, задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині виселення ОСОБА_2 з 38/100 частин житлової квартири НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, корпус 1, без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224-233 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з 38/100 частин житлової квартири НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, корпус 1, без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя А.І. Саадулаєв