Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Товтри» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час непрацездатності та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Товтри» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час непрацездатності, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що згідно наказу № 32 від 10 вересня 2012 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Товтри» на посаду заступника директора. При укладенні трудового договору директор його завірив, що його посадовий оклад буде не менше 2 000,00 грн на місяць, але фактично отримував зарплату не більше 1 600,00 грн. Наказом № 39 від 01 квітня 2013 року без його згоди він був переведений з посади заступника директора на посаду начальника цеху безалкогольних напоїв. 11 листопада 2013 року він написав заяву про звільнення і подав її директору. При поданні заяви про звільнення, директор попросив допрацювати до 01 грудня 2013 року, щоб він мав можливість знайти заміну і передати матеріальні цінності цеху. На прохання директора він погодився та продовжував працювати. Оскільки іншої роботи не знайшов 02 грудня 2013 року він звернувся до директора, щоб забрати заяву про звільнення тому що продовжував працювати до 01 грудня 2013 року. На його звернення директор повідомив, що він вже звільнений наказом № 46 від 25 листопада 2013 року.

Позивач зазначав, що у день звільнення розрахунок з ним не проведено, наказ про звільнення не вручено, про звільнення дізнався лише 02 грудня 2013 року, хоча до 02 грудня 2013 року щодня був на роботі, виконував обов'язки начальника цеху безалкогольних напоїв.

У зв'язку із отриманням нервового стресу, з ним стався напад на робочому місці, звідки він був госпіталізований швидкою допомогою в лікарню з діагнозом «гіпертонічний інсульт» і до цього часу перебуває на лікуванні. Перебуваючи на амбулаторному лікуванні, він звертався до бухгалтерії віз питанням щодо оплати за час непрацездатності, однак йому було відмовлено, оскільки він уже звільнений.

Позивач просив поновити його на роботі з 25 листопада 2013 року, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення 25 листопада 2013 року по день поновлення в сумі 5 904,00 грн, а також стягнути з відповідача на його користь 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позовних вимог, а саме, що ОСОБА_4 не довів, що з 26 листопада 2013 року по 02 грудня 2013 року він продовжував працювати у ТОВ «Товтри» на посаді начальника цеху безалкогольних напоїв, оскільки це спростовується актом від 25 листопада 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_5 здійснив передачу матеріальних цінностей в.о. начальника цеху безалкогольних напоїв ОСОБА_6, який був прийнятий на посаду наказом № 9-п від 25 листопада 2013 року, а також актом від 25 листопада 2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання розрахункових коштів.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук