Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"11" листопада 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М., при секретарі Ковальовій О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «АзовЕлектроСталь» після чого 05.02.2015 року її було звільнено у зв'язку із скороченням штату за ст. 40 ч. 1 КЗпП України. Починаючи з серпня 2014 року по лютий 2015 року їй була нарахована, але не сплачена заробітна плата, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 15086,25грн., яку до теперішнього часу відповідач не сплатив. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 15086,25 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 06.02.2015 року по день винесення рішення та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000,00грн.

В ході розгляду справи позивачка ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача середній заробіток з 14.03.2015 року по день повного розрахунку 29.09.2015 року у розмірі 26554,50 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі залишила без розгляду. 1.11.2015 року до судового засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься її клопотання про розгляд справи за її відсутністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає, заборгованість по заробітній платі сплачена в повному обсязі, ОСОБА_1 в день звільнення не працювала, а тому відповідно до вимог статті 116 КЗпП України повинна була пред'явити відповідну вимогу про розрахунок. Позивачка на адресу відповідача з вимогою про розрахунок не зверталася, тому відповідач не порушив строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «АзовЕлектроСталь» після чого її було звільнено у зв'язку із скороченням штату за ст. 40 ч. 1 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Згідно платіжних доручень від 25.09.2015 року, № 20 від 28.09.2015 року, № 14 від 29.09.2015 року, та списків на виплату заробітної плати за 26.09.2015 року, 27.09.2015 року, 29.09.2015 року остаточний розрахунок по заробітній платі перед ОСОБА_1 було проведено лише 29.09.2015 року.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні проведений лише 29.09.2015 року.

Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивачка в день свого звільнення 05.02.2015 року не працювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 05.02.2015 року стоїть позначка «П», яка відповідно до заперечень ПрАТ «Азовелектросталь» є днем відсутності працівника на роботі. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обов'язок пред'явити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обов'язок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обов'язків працівником в день його звільнення. Такими причинами серед інших можуть бути простій підприємства.

Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Отже перебування підприємства в режимі простою та не виконання позивачем роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком коли, працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково пред'явити вимогу про розрахунок і лише після пред'явлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обов'язок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України.

Позивачка не надала до суду доказів того, що вона зверталася із заявою до відповідача про виплату їй суми заборгованості по заробітній платі, а тому такою вимогою про розрахунок слід вважати звернення до суду із позовною заявою 09.07.2015 року.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивачка має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із позовною заявою, тобто з 09.07.2015 року по день повного розрахунку 29.09.2015року.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до довідки ПрАТ «Азовелектросталь» від 08.09.2015 року розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 196,70 грн.

Згідно із графіком № 9- 1 кількість робочих днів з 09.07.2015 року (дата звернення до суду із позовною заявою) по 29.09.2015 року (день повного розрахунку) складає 21 день.

Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки виплати заробітної плати, тобто з 09.07.2015 року (день звернення до суду) по 29.09.2015 року (день повного розрахунку) становить 4130,70 грн. (21 робочий день х 196,70 грн. (середньоденна заробітна плата).

Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 4130,70 грн., з яких відповідач зобов'язаний провести утримання та перерахування до бюджету передбачені законом податки та обов'язкові платежі.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачкою у 1000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати за вимоги майнового характеру в розмірі 76,00 грн. (15,6% (частка задоволених вимог майнового характеру) х 487,20 грн./ 100%), та за вимоги немайнового характеру в розмірі 29,23 грн. (6% (частка задоволених вимог немайнового характеру) х 487,20 грн./100%), а усього 105,23 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 , 224 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, яка проживає в АДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4130,70 грн., з утриманням ПрАТ «АзовЕлектроСталь» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, та моральну шкоду в розмірі 300,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» на користь держави судовий збір у розмірі 105,23 грн.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко