22-ц/775/165/2015(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Кашицька С.А.
Категорія 53 Суддя- доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК ім. Ілліча») про стягнення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, який при виплаті заробітної плати не проводив передбачену діючим законодавством індексацію заробітної плати, внаслідок чого порушено його право на оплату праці, що має бути відновлене шляхом стягнення з ПАТ «ММК ім. Ілліча» суми індексації та компенсації за період з лютого 2003 року по серпень 2011 року в сумі 11 552,78 грн., середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 15 жовтня 2013 року по 26 грудня 2014 року в розмірі 46552,44 грн., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 заборгованість з індексації заробітної плати та компенсацію за затримку її виплати з березня 2003 року по липень 2006 року у розмірі 1 053,59 грн., середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні в розмірі 2 500 грн., з утриманням з вказаної суми при виплаті передбачених законом податків та обов'язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 200 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному об'ємі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги представника ПАТ «ММК ім.Ілліча» - Новгородської В.В., дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, з 27 травня 1996 року по 15 жовтня 2013 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.10-15)

На час звільнення позивача повний розрахунок з ним проведено не було - залишилася невиплаченою сума індексації заробітної плати - 520,08 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 533,51 грн., а всього 1 053,59 грн., нарахованих за період з березня 2003 року по липень 2006 року (включно). До дня ухвалення рішення вказана сума позивачеві виплачена не була.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт невиплати позивачеві індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 1053,59 грн. доведений, а тому, виходячи з положень ч.2 ст. 117 КЗпП України, у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі, який визначений судом, виходячи зі співмірності задоволення позовних вимог по основній вимозі щодо індексації і компенсації.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися, оскільки ці висновки підтверджуються довідкою підприємства про розрахунок суми індексації та компенсації, що підлягає сплаті ОСОБА_3, наданою ПАТ «ММК ім. Ілліча» суду під час розгляду справи (а.с. 25, 31, 68-70).

При вирішенні спору, в цій частині, суд правильно застосував норми матеріального права і, зокрема, ст. 95 КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про індексацію грошових доходів громадян», Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України N 1078 від 17 липня 2003 року і Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року та роз'яснення, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 1-18/2013, згідно з яким, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Визначаючи розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - 2 500 грн. та у відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 200 грн., суд, керуючись ч.2 ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду

України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходив з загальних засад цивільного судочинства щодо розумності та справедливості.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки при його звільненні 15 жовтня 2013 року підприємство не виплатило йому належну індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 1053,59 грн., а тому, позивач мав право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись із рішенням суду, посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на те, що судом залишені без уваги вимоги ст.62 ЦПК України, яка передбачає можливість допиту сторін та їх представників, як свідків у справі, а також ст.202 ЦПК України, яка регулює право суду на зупинення провадження у справі.

Оскільки будь-яких обґрунтувань, щодо невикористання судом вимог ст.ст.62,202 ЦПК України, в апеляційній скарзі не наведено, колегія вважає ці доводи неспроможними.

Позивач також посилається на те, що суд невірно визначився з періодом стягнення індексації та компенсації втрати частини заробітної плати і стягнув ці суми за період з березня 2003 року до липня 2006 року, в той час, як він просив про стягнення індексації та компенсації за період з лютого 2003 року до серпня 2011 року. Між тим, підстави для стягнення з ПАТ «ММК ім. Ілліча» індексації та компенсації з лютого 2003 року позивачем ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не наведені.

Разом з тим, колегія вважає рішення суду першої інстанції правильним, оскільки, згідно з ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», який набрав чинності з 1 січня 2003 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно абзаців 4-6 п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доход населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за

місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить суму підвищення доходів випереджаючим шляхом у базовому місяці (п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення).

Зважаючи на ці норми права, відповідач правильно проводив нарахування ОСОБА_3 індексації заробітної плати з березня 2003 року до липня 2006 року, оскільки з серпня 2006 року на підприємстві проводилося підвищення заробітної плати, яке перевищувало розмір індексації заробітної плати, що визнав в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3, а тому, суд частково задовольнив позов про стягнення індексації та компенсації до серпня 2006 року, оскільки в подальшому індексації не проводилася у зв'язку з застосуванням випереджаючого принципу підвищення грошових доходів працівника.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, з посиланням позивача на власний розрахунок індексації в розмірі 11 552,78 грн., оскільки вказаний розрахунок містить тільки показники індексів споживчих цін, без зазначення та врахування розмірів прожиткового мінімуму, які давали підстави для проведення індексації заробітної плати (а.с.34-48).

Надані представником позивача апеляційному суду матеріали до письмових пояснень, не змінюють правових висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність висновків та рішення суду.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.А. Попова