Справа № 153/622/14 Провадження № 22-ц/772/67/2015Головуючий в суді першої інстанції Дзерин М. М.
Категорія 48Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від "12" січня 2015 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

за участю сторін у справі: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Посилається на те, що з відповідачем вони перебували в шлюбі з 1996 року по 2014 рік, за час якого 29.08.2008 року вони спільно придбали приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 57,65 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 для заняття спільною підприємницькою діяльністю, власником якого є ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу вона неодноразово зверталася до відповідача щодо поділу вказаного майна подружжя в добровільному порядку. Однак вирішити даний спір мирним шляхом ОСОБА_4 не бажає.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_2 збільшила свої позовні вимоги, згідно яких просила визнати за нею право власності на 1/2 частки майна приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 57,65 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1, а також визнати за нею право власності на 1/4 частки майна приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» загальною площею 23,95 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 (а.с.21).

У червні 2014 року відповідач у справі ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Посилається на те, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, він спільно із ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 в 1998 році з каменю збудували гараж для автомобіля, загальною площею 48 кв.м., поштукатурений зсередини та ззовні, з оглядовою ямою, металевими воротами, стеля якого підшита дошкою та з шиферним перекриттям. Подвір'я домоволодіння вони виклали тротуарною плиткою, площею 100 кв.м. Встановлено 30 погонних метрів дерев'яної огорожі. В будинку зроблено капітальний ремонт, замінено електропостачання, проведено центральне водопостачання, замінена система каналізації. З 2002 року по кінець 2013 року у них у власності був магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею - 44 кв.м., що розташований на території СТ «Ринок-Коопторг» по АДРЕСА_1. З 2002 року по 2009 рік договір оренди був укладений з ним, а в 2009 році СТ «Ринок-Коопторг» переуклало договір оренди магазину з ОСОБА_2

Зазначає, що йому стало відомо, що ОСОБА_2 розпродала товар з магазину, а також продала з магазину обладнання на вітрини, договір оренди приміщення розірвала. Відповідно до інформації річної декларації про отримані доходи за 2013 рік, закуплено товар в магазин та продано на суму 314 350 грн., а обладнання з магазину ОСОБА_2 продала за 38 000 грн., усього разом 352 350 грн.

Тому ОСОБА_4 просив суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя невід'ємні поліпшення та ремонт житлового будинку, що були зроблені в період часу з 2001 року по 2008 рік в домоволодінні по АДРЕСА_2, а також визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя кошти в сумі 350 352 грн., що були валовими та обіговими коштами магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.39).

В подальшому, у липні 2014 року ОСОБА_2 збільшила свої позовні вимоги, згідно яких, крім первісних позовних вимог також просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 32 750 грн. - 1/2 вартості автомобіля Опель Омега (а.с.85).

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки майна приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 57,65 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частки майна приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 23,95 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 507 грн. сплаченої суми судового збору.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Також вирішено після вступу рішення в закону силу зняти арешт з 1/2 частини приміщення №24 магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований по АДРЕСА_1, який був накладений на підставі ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області 31.07.2014 року, а також зняти арешт з нежитлового приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 57,65 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1, який був накладений на підставі ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області 31 липня 2014 року (а.с.190-198).

В апеляційній скарзі відповідач-позивач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції від 07 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним вимоги. Зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованими через порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції подав до суду заяву про залишення його зустрічного позову без розгляду. Наслідки, встановлені ч. 2 ст. 207 ЦПК України йому судом роз'яснені.

ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції подала до суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі. Наслідки, встановлені ч. 3 ст. 206 ЦПК України їй судом роз'яснені.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, що з'явилися до суду, а також надані ними суду заяви, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга за даних підстав підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.ч.3 і 4 ст.10 ЦПК України на сторони покладається обов?язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з?ясуванню обставин справи: роз?яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов?язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що сторони у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 1996 року, який згодом рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 березня 2014 року було розірвано.

За час шлюбу сторони придбали майно, яке складається з: приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу від 29 серпня 2008 року та 1/2 частину магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу від 11 листопада 2010 року. Дане майно набуте сторонами в період їхнього шлюбу з 14 липня 1996 року по 11 березня 2014 року, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає розподілу.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частині розділу майна, а саме визнання за нею права власності на 1/2 частки майна приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», виходив з того, що власником даного приміщення салону є ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року. Щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частки майна приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», то суд виходив з того, що ОСОБА_4 є власником 1/2 частки майна вказаного магазину, відповідно до договору купівлі-продажу від 11 листопада 2010 року.

Щодо вирішення питання про стягнення 1/2 частини вартості автомобіля «Опель Омега», то суд виходив з того, що в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки з листа виданого центром надання послуг пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Ямпільського району м.Ямпіль ДАІ у Вінницькій області від 30 липня 2014 року вбачається, що 17 січня 2014 року ОСОБА_4 було знято з обліку для реалізації автомобіль «Опель Омега» д.н.з. НОМЕР_1, та згідно його особистих пояснень вбачається, що даний автомобіль вже проданий іншій особі, а тому даний автомобіль не може бути визнаний судом як спільна власність сторін у справі.

Також відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, зокрема щодо поліпшення та ремонт житлового будинку, що були зроблені в період часу з 2001 року по 2008 рік в домоволодінні по АДРЕСА_2, суд виходив з того, що ОСОБА_4 не надано жодних доказів з приводу пред'явлених позовних вимог, у суду немає можливості встановити, чи було проведено ремонтні роботи, які з його слів були проведені в період часу з 2001 рік по 2008 рік. Якщо були проведені поліпшення та ремонтні роботи, то які саме кошти були витрачені на це. Інших доказів на підтвердження своїх вимог суду не було надано.

Щодо заявлених вимог про визнання об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 коштів в сумі 352350 гривень, що були валовими та обіговими коштами магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», то в цій частині суд також дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки твердження ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 розпорядилась ними на власний розсуд, не знайшло свого підтвердження. Як вбачається з матеріалів справи, сторони станом на 2013 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому сторони вказаними коштами розпоряджались спільно, оскільки не доведено, що даними коштами ОСОБА_2 розпорядилась на власний розсуд.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права.

Разом з тим, статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

ОСОБА_4 29.12.2014 року подав до суду заяву про залишення його зустрічного позову без розгляду. Наслідки, встановлені ч. 2 ст. 207 ЦПК України, згідно якої, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду , має право звернутися до суду повторно, ОСОБА_4 судом роз'яснені.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції подала до суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі. Наслідки, встановлені ч. 3 ст. 206 ЦПК України, згідно якої, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, ОСОБА_2 судом роз'яснені.

Частиною 1 пунктом 4 статті 307 ЦПК України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу по скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення зави без розгляду.

За таких підстав колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2 про відмову від позову може бути прийнята судом, а провадження у справі за її позовом закрите. Також підлягає задоволенню заява ОСОБА_4 про залишення його позову без розгляду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню. Зазначене не суперечить вимогам норм процесуального права та не порушує права та охоронювані Законом інтереси сторін у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 16, 205, 207, 303, 307, 310, 313-315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року скасувати.

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5, про поділ майна подружжя, а провадження в цій частині закрити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний