Справа № 201/1054/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30 серпня 2014 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого останній зобов'язався впродовж 45 днів (до 13 жовтня 2014 року) надати послуги з виготовлення під замовлення та поставки кухонних меблів, а ОСОБА_1 в свою чергу сплатити цю послугу. Вартість послуг становила 13 375 грн. 30 серпня 2014 року відповідно до умов вказаного договору позивачем була сплачена передоплата у розмірі 10 000 грн., що підтверджується розпискою відповідача. Станом на 24 грудня 2014 року відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав. Тому позивач просить суд розірвати договір від 30 серпня 2014 року та стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 10 796 грн., пеню у розмірі 20 463,75 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 грн.; зобов'язати Інспекцію з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області провести позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, з причин порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги із застосуванням штрафних санкцій.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є договори, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в судовому засіданні, 30 серпня 2014 року між ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач зобов'язався виготовити кухню. В свою чергу позивач зобов'язалася сплатити доставлені та (чи) встановлені вироби в строк та в розмірі встановленому договором. Загальна сума договору становила 13 375 грн., включаючи виготовлення, доставку та монтаж. Вказаним договором встановлено, що строк поставки, виконавцем, протягом 30 днів з моменту передоплати, але не пізніше 45 днів. Порядок сплати - 75 % (10 000 грн.), котра вноситься в день укладення договору, доплата - 25 % (3 375 грн.) від вартості замовлення /а.с. 8/.

Позивач виконала взяті на себе зобов'язання за договором та сплатила відповідачу передплату в розмірі 10 000 грн,, що підтверджується копією розписки від 30 серпня 2014 року /а.с.9/. Таким чином згідно умов договору строк виконання замовлення спливає 13 жовтня 2014 року.

04 грудня позивач звернулася до відповідача з заявою виконати умови договору та сплатити неустойку за прострочення виконання зобов'язання, а у разі неможливості, розірвати договір послуг та повернути передоплату у повному обсязі /а.с. 10/. Однак, відповідачем зазначені вимоги були проігноровані

Станом на 24 грудня 2014 року відповідач взяті на себе зобов'язання щодо виготовлення кухні не виконав.

Пунктом 3.3 договору від 30 серпня 2014 року встановлено, що сторони всі спори та розбіжності, що виникли з договору, зобов'язуються вирішувати спільними зусиллями, шляхом переговорів. Пунктом 3.4 договору встановлено, що в разі неможливості досягнення взаємної згоди, спірні питання вирішуються відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до вимог ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Тобто за вказаним положенням закону обов'язок щодо оплати послуг передбачається за фактично виконанні послуги.

У судовому засіданні встановлено, що після отримання передплати ПП ОСОБА_2 фактично ніяких послуг не надавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Таким чином за період з 14 жовтня 2014 року по 04 грудня 2014 року (51 день) відповідач не виконує свої зобов'язання за договором. Розмір пені, яку відповідач має сплатити позивачу 20 463,75 грн.:

3 % від 13 375 грн. (суми договору); (13 375 х 3) : 100 = 401,25 грн.

51 день (строк прострочення) х 401,25 грн. = 20 463,75 грн.

Відповідно до 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Період прострочення: з 30 серпня 2014 року (виконавець отримав передоплату у розмірі 10 000 грн.) по 24 грудня 2014 року (дата розрахунку).

Індекси інфляції за період прострочення, які беруть участь у розрахунку: вересень - 102,9, жовтень - 102,4, листопад - 101,9.

Розрахунок суми індексації:

102,9 % х 102,4 % х 101,9 % = 107,4 %;

10 000 грн. х 107,4 % = 10 737 грн. - сума проіндексованої заборгованості.

Розрахунок 3 % річних від простроченої суми:

Формула розрахунку - Е річних = Сз х 3% х К/365, де

Сз - сума заборгованості,

К - кількість днів прострочення.

Прострочена заборгованість в сумі 10 000 грн. проіснувала 72 календарних дні (з 14 жовтня 2014 року по 24 грудня 2014 року).

10 000 грн. х 3 % х 72 к.дн./365 к.дн. = 59 грн.

Розмір 3 % річних за весь час прострочення склав 59 грн.

Отже сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми складає 10 796 грн. (10 737 грн. + 59 грн.).

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, лише у випадку завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

За таких обставин, вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги зобов'язати Інспекцію з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області провести позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, з причин порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги із застосуванням штрафних санкцій, суд вважає їх безпідставними, оскільки з боку позивача не надано жодних належних та допустимих доказів, які б надавали підстави для задоволення даної вимоги.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне розірвати Договір від 30 серпня 2014 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 10 796 грн. та пеню у розмірі 20 463,75 грн., а всього 31 259,75 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, той факт, що позивач при подачі позову до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 312,59 грн. в рахунок оплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Розірвати Договір від 30 серпня 2014 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 10 796 грн. та пеню у розмірі 20 463,75 грн., а всього 31 259,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 312,59 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова