Справа № 381/3946/14 Головуючий у І інстанції Соловей Г.В.
Провадження № 22-ц/780/4058/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 27.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Волохова Л.А.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Фастівської міської ради, Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області, Відділу держкомзему у місті Фастові Київської області, третя особа: ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні ділянкою у встановлених межах, згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 року, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, Фастівської міської ради, Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області, Відділу держкомзему у місті Фастові Київської областіпро усунення перешкод у користуванні ділянкою у встановлених межах, згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 року, визнання недійсним державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 1/2 частина земельної ділянки в місті Фастові по вулиці С.Лазо, 20. Інші 1/2 частини належить відповідачу ОСОБА_3 Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 24 лютого 2010 року виділено в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок їх права власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки в межах площі, яка становить 936,30 кв.м. Кожному, а також виділено в спільне користування сторін 101,40 кв.м.

ОСОБА_3 вирішила оформити належним чином своє право на свою частину земельної ділянки та звернулася до відповідних органів. На підставі вказаного рішення суду було розроблено та затверджено технічну документацію із землеустрою і видані державні акти на право власності на земельну ділянку.

В державних актах зазначено площу і цільове призначення земельної ділянки 0,04336 га для ведення особистого селянського господарства та 0,0500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, але фактично рішенням суду площа належної відповідачу земельної ділянки в межах площі становить 936,30 кв.м. Вважала, що при виготовленні державних актів відбулася зміна цільового призначення вказаної земельної ділянки. Також площа земель відповідачки самостійно збільшено за рахунок загальної площі її земель (позивачки), що призвело до перешкод у користуванні земельною ділянкою у встановлених межах відповідно до рішення і це порушує права позивачки і в подальшому при оформленні права у позивачки виникнуть проблеми.

В судовому засіданні представником позивачки неодноразово уточнювалися позовні вимоги і просив при винесені рішення врахувати висновок експерта, який є основним доказом по справі і де було зазначено експертом, що технічна документація на земельну ділянку відповілачки не відповідає вимогам земельного законодавства чинного на той час.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 24 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про поділ в натурі присадибної земельної ділянки здіснено розподіл земельної ділянки площею 0,1974 га, розташованої по вул.С.Лазо в м.Фастові Київської області, відповідно до часток, а саме в рівних долях між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які встановлені відповідно до договору дарування земельної ділянки від 11.04.2006 року і яка складає по 936,30 кв.м. та частину вказаної земельної ділянки виділено в спільне користування сторін. Площа цієї частини земельної ділянки дорівнює 101.40 кв.м.

В основу вказаного рішення по розподілу земельної ділянки покладено висновок №0369 від 27 листопада 2009 року судової повторної будівельно-технічної експертизи.

В наступному ОСОБА_5 отримала ОСОБА_6 акт на право власності на земельну ділянку Серії РК №290568 площею 0,0436 га для ведення особистого селянського господарства та ОСОБА_6 акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯК №290567 площею 0,0500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 07 жовтня 2011 року.

Позивачка державний акт на право власності на належну їй земельну ділянку не отримувала.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.78 ЗК України та ст.373 ЦК України право власності в тому числі на землю, включає в себе право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою.

Представник позивача в судовому засіданні послався на те, що при виготовлені технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка належить відповідачу спеціалістами ДП ЦЕНТР ДЗК Фастівський районний виробничий відділ було самостійно на свій розсуд змінено цільове призначення земельної ділянки відповідачки. В обгрунтування своїх доводів послався на висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №668/14-41/5300/15-41 від 19.03.2015 року.

Як вбачається з вказаного висновку експерта технічна документація на земельну ділянку відповідачки по справі ОСОБА_5 розташованої за адресою м.Фастів, вул.С.Лазо, 20, не відповідає вимогам земельного законодавства, чинного станом на 25.07.2011 року.

Разом з тим, експертом в дослідницькій частині висновку зазначено, що за результатами дослідження вказаної Технічної документації невідповідностей вимогам законодавства за змістом не виявлено але щодо відповідності вимогам законодавства за правилами оформлення встановлені невідповідності, а саме заява подана ОСОБА_5 написана на бланку, який надруковано в 2011 році і виправлено на 2010 рік. В той же час технічне завдання затверджене ОСОБА_5 та погоджено розробником 11.10.2011 року.

Також на підставі вказаної технічної документації змінено основне цільове призначення частини земельної ділянки.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_7, яка була розробником даної технічної документації і яка спростувала факт невідповідності дати подачі заяви і пояснила, що дана помилка є технічною.

Що стосується зміни цільового призначення, то суд вірно вважав, що експертом допущено помилку при визначенні щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Так, відповідно до норм Земельного Кодексу України та ЗУ Про землеустрій кожна земельна ділянка, незалежно від форми власності чи використання, має конкретне цільове призначення.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, зазначалися в державних актах на право власності на земельну ділянку. Форма бланків державних актів затверджувалася Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 02.04.2002 року №449. де було передбачено графу Цільове призначення (використання) земельної ділянки.

Відповідно до п.2.7. Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів №325 від 22.06.2009 року (втратив чинність 09.09.2014 року) Про затвердження інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою передбачалося зазначення цільового призначення земельної ділянки, що зазначене у документації із землеустрою і відповідає ЗК України та іншим нормативним актам.

Відповідно до ст.19 ЗК України передбачено категорії земель за основним цільовим призначенням в тому числі і землі сільськогосподарського призначення, до яких віднесено землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей.

Частина 2 ст.22 ЗК України передбачає, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фонду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо).

Тому, цільове призначення земельної ділянки, що була поділена відповідно рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 року та цільове призначення земельної ділянки, право власності на яку підтверджується ОСОБА_6 Серії ЯК №290567, повністю збігаються з категоріями цільового призначення земель, визначених у ст.19 ЗК України та аналогічні за змістом виписаних в самих актах.

Також вказане цільове призначення новоутвореної земельної ділянки відповідає з Наказом №548 від 23 липня 2010 року Державного комітету України із земельних ресурсів «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель», але експерт застосовує Український класифікатор цільового призначення використання землі, затверджений листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 року №14-1-7/1205. Разом з тим, вказаний класифікатор не є нормативно-правовим актом.

Експерт також в своєму висновку не застосовує п.«Б» ч.2 ст.22 ЗК України, яка передбачає, що до земель сільськогосподарського призначення належать землі під господарськими будівлями і спорудами.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу.

Позивачкою зазначено, що площа земель відповідачки самостійно збільшено за рахунок загальної площі її земель (позивачки), що призвело до перешкод у користуванні земельною ділянкою у встановлених межах відповідно до рішення і це порушує права позивачки та в подальшому у неї виникнуть не зручності.

Разом з тим, як зазначив експерт у вищевказаному висновку, фактична площа земельних ділянок ОСОБА_2, 939,28 м.кв., що на 3 м.кв. більше ніж передбачено рішенням суду. Фактична площа земельної ділянки, яка рішенням суду виділена в спільне користування сторін становить 98,42 м.кв., що є меншою на 3 м.кв. ніж передбачено рішенням суду. Площа земельних ділянок ОСОБА_5 ймовірно 936,24 м.кв., що відповідає рішенню суду.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що порушені її права щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що належить їй на праві власності зі сторони відповідачів, а тому позов є безпідставний, не грунтується на чинному законодавстві і до задоволенню не підлягав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

ОСОБА_8