АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2830/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Кириленко Т.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

У мотивування вимог посилалася на те, що 22.04.2013 року на перехресті пр. Палладіна та вул. Булаховського в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда Акорд» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_3 та автомобіля «Субару Оутбек» реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить їй на праві власності під керуванням її чоловіка, внаслідок якої даний автомобіль зазнав пошкоджень.

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_3 й ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 01.08.2013р. його звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням із потерпілою.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 20.08.2013 року майнова шкода становить 85 719,72 грн.

Враховуючи наведене просила суд стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 85 719,72 грн., 1000 грн. витрат на проведення експертизи та судові витрати.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 34 595 грн. 10 коп., судові витрати в розмірі 1 000 грн., а всього 35 595 грн. 10 коп. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення та ухвалити нове, відповідно до якого позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що відповідачем не надано доказів на виконання ним вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, тому шкода має відшкодовуватися саме завдавачем шкоди.

Крім того, суд першої інстанції не надав правової оцінки позовним вимогам позивача в частині стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції підставно виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, тому відповідач несе відповідальність лише в межах суми, яка не покривається страховим полісом з огляду на таке.

Судом встановлено, що 12.04.2013 року на перехресті пр. Палладіна та вул. Булаховського в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда Акорд» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_3 та автомобіля «Субару Оутбек» реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу під керуванням її чоловіка

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 1.08.2013 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв'язку з примиренням із потерпілою (а.с. 42-43).

Сторонами не заперечується, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав технічних пошкоджень.

Відповідно до висновку експерта від 24 жовтня 2014 року за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Субару Оутбек»держномер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, яка сталася 22.04.2013 року складає 84095 грн. 10 коп. (а.с.108-113).

Відповідачем не надано жодного доказу, як того вимагає ч.1 ст.60 ЦПК України, на підтвердження недостовірності висновку експерта, тому він вірно взятий до уваги судом першої інстанції.

Як вбачається з полісу № АВ/ 9784761 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн. та встановлена франшиза 500 грн. (а.с. 70).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована, то обов'язок по відшкодуванню шкоди в межах ліміту відповідальності має бути покладено на ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», проте позивачем до ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» жодних вимог заявлено не було, з огляду на таке.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п.3 ст. 20 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

У відповідності до п. 22.1 ст.22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Крім того, п.16 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року встановлено, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягненню майнової шкоди в розмірі 34595,10 грн., оскільки із завдавача шкоди, відповідальність якого застрахована підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі встановленому лімітом відповідальності за полісом № АВ/9784761, укладеним в ПрАТ «СК «Лафорт» за винятком франшизи. Сума шкоди в розмірі 49500 грн. підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», проте позивач не скористався наданим йому правом, передбаченим ст.33 ЦПК України, на залучення співвідповідача.

На спростування доводів позивача, відповідач надав докази про своєчасне повідомлення страхову компанію про настання страхового випадку.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердив, що з заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії позивач не звертався, як і не заявив в суді клопотання про залучення її до участі у справі в якості відповідача.

За таких обставин позивач не позбавлений права пред'явити позов до ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт».

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі позивача на те, що судом не розглянуто вимогу про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

У силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач не заявляла вимог про відшкодування моральної шкоди та не надавала доказів на підтвердження завдання такої шкоди, тому дана вимога не була предметом розгляду суду першої інстанції та за правилами ст.303 ЦПК України не підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

В апеляційному суді представник позивача також підтвердив, що питання про відшкодування моральної шкоди позивачем не порушувалося.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: