Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3199/15-ц
Провадження №: 2/332/1124/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Федоренка О.І.,

при секретарі: Євдокимовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом в уточненому варіанті якого зазначили, що позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право власності № 3073, виданого 16.9.2011 року ПАТ «Запоріжкокс», зареєстрованого в ОП «ОСОБА_8 МБТІ» 7.11.2011 року, є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних долях, по 1/7 кожного. На даний час в квартирі проживають позивачі.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру, житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 936 м2, де під будинок та господарські будівлі відведено 337 м2. Окрім зазначеної квартири на вказаній земельній ділянці розташовані: житловий будинок - К-2; прибудова - К; гараж И; вбиральня Г; паркан № 9, зливна яма № 10; водопровід № 1, яки були самочинно побудовані протягом 1995-2005 років.

З наміром оформлення права власності на самочинно збудовані споруди, позивачі звернулися до департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції ОСОБА_8 міської ради, але отримали відмову з-за відсутності документу який посвідчує право власності або користування земельною ділянкою на якій знаходяться самочинно збудовані будівлі. З-за вищезазначених причин позивачі не можуть ввести в експлуатацію зазначені будівлі.

Згідно даних державного земельного кадастру земельна ділянка по вул. Лассаля, 41 в м. Запоріжжі на даний час не перебуває у власності або користуванні.

Посилаючись на те, що самовільне будівництво здійснено до 1.3.2013 року до вступу в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо розмежування земель державної та комунальної власності», до набрання чинності якого земельні ділянки, розташовані поруч з земельною ділянкою на якій проведено самочинне будівництво, передавались громадян власників побудованих поруч будинків.

У звязку з неможливістю в інший спосіб реалізувати своє право, позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати за ними право власності на самовільно побудований житловий будинок - К-2; прибудову - К; гараж И; вбиральню Г; паркан № 9, зливну яму № 10; водопровід № 1, розташовані на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лассаля, 41.

Сторони до суду не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачі з посиланням на викладені в позовній заяві доводи та обґрунтування, просять позов задовольнити, відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 позовні вимоги визнають, проти задоволення позову не заперечують.

Відповідач ОСОБА_8 міськрада позовні вимоги не визнала, в наданих запереченнях зазначила, що самовільне будівництво здійснено на земельній ділянці, яка не може бути передана у приватну власність. Прийняття в експлуатацію самочинно побудованих обєктів неможливо з-за відсутності документу, який посвідчує право власності або користування земельною ділянкою на якій проведено самочинне будівництво. Позивачі не є власниками або користувачами земельної ділянки на якій проведене самочинне будівництво.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № 3037 від 16.9.2011 року, виданого ПАТ «Запоріжкокс», на праві спільної часткової власності є власниками квартири АДРЕСА_1, по 1/7 частини квартири кожний (а.с.4,5,6).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 41 по вул. Лассаля в м. Запоріжжя від 5.10.2015 року на земельній ділянці за вказаною адресою розташовані: житлові будинки А, К-2; житлова прибудова А1; сараї Б,М-2,Н; вбиральні В,Г; гаражі И,О; душ Л; навіс П; замощення І,ІІ; водопроводи № 1,7; ворота № 2,5; паркани № 4,6,9,12,13,14,15; хвіртка № 3; зливні ями № 8,10,11. Збудовані самочинно: житлова прибудова А1; прибудови а, а1, житловий будинок К-2; прибудова к; гаражі И,О; сарай Н; сарай М-2 (а.с.110-118).

Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта індивідуального житлового будинку по вул. Лассаля, 41 в м. Запоріжжі (житлового будинку - К-2; прибудови К) від 22.10.2015 року, встановлена можливість їх надійної та безпечної експлуатації (а.с.120-135). Тобто новостворене нерухоме майно, в даному випадку житловий будинок та прибудова по вул. Лассаля, 41 відповідають вимогам, що предявляються до нерухомого майна даної категорії.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

В своїх запереченнях відповідач ОСОБА_8 міськрада зазначає, що позивачі не є ні власниками ні користувачами земельної ділянки на якій проведено самочинне будівництво.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.3.2012 року № 6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва», відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до положень ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

В судовому засіданні не надано доказів звернення жодного з вищезазначених субєктів до суду з вимогами, щодо знесення або перебудови спірного самочинного будівництва.

З чого суд робить висновок про відсутність будь-яких претензій з боку власника земельної ділянки ОСОБА_8 міської ради так і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, щодо не заперечування факту користування позивачами земельною ділянкою по вул. Лассаля, 41 в м. Запоріжжі.

Згідно п.16. Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.3.2012 року № 6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва», позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Доказів вищезазначених підстав судові не надано. На підставі чого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку. Так, відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст.331,376.392 ЦК України, ст.ст.10,11,14,57-60,61,88,174,208-209,212-215,218,294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на самовільно побудований житловий будинок - К-2; прибудову - К; гараж И; вбиральню Г; паркан № 9, зливну яму № 10; водопровід № 1, розташовані на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лассаля, 41.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Федоренко