КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3623/15-ц
Провадження № 2-п/552/57/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача. ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування квартирою. Посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 14.09.2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. Квартира двокімнатна , житловою площею 28.5 кв.м. загальною площею 42.9 кв.м. 16.01.2009 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, який за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2014 року розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4, яка після розірвання шлюбу проживає з відповідачем. У 2013 році стосунки між ним та відповідачем погіршились, у листопаді 2013 року вони припинили сіменйі та подружні стосунки, бо відповідач знайшла іншого чоловіка. У травні 2014 року відповідач забрала із квартири усі свої особисті речі, а також речі , які придбані ними у період шлюбу. З листопада 2013 року відповідач у квартирі не проживає, квартирою не користується, не сплачує комунальні послуги. Позивач проживала у його квартирі після реєстрації шлюбу, але зареєструвала своє проживання у належній йому квартирі тільки у вересні 2013 року. Зазначав, що реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає йому у повній мірі користуватись власністю, він вимушений сплачувати комунальні послуги, які нараховуються на відповідача, які з кожним місяцем збільшуються, що завдає йому матеріальних збитків. Також зазначав, що разом з відповідачем у квартирі зареєстрована його дочка, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1., яка хоч і проживає з відповідачем, однак він не бажає, щоб його дочка була знята з реєстрації у належній йому квартирі, вважає, що його дочка повинна бути забезпечена житлом і він зберігає за нею право на житло у спірній квартирі та згоден сплачувати за дочку комунальні послуги. Просив усунути йому перешкоди у користуванні належною йому квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування квартирою.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач ОСОБА_1пояснив, що з листопада 2013 року вони не підтримують сімейні та подружні стосунки, так як відповідач зраджувала його, він неодноразово заставав позивача з іншим чоловіком у спірній квартирі. Він не міг терпіти такої поведінки відповідача, пішов із квартири. 30 квітня 2014 року він повернувся до квартири , відповідач влаштувала сварку, а 1 травня 2014 року пішла із квартири, забравши усі свої особисті речі. З 1 травня 2014 року в квартирі не проживає, її речей в квартирі немає. Відповідач проживає на зйомній квартирі і до 10 липня 2015 року до квартири не приходила. Замки у квартирі не змінювались.

Третя особа, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, свого представника у судове засідання не направила.

Відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що вона не проживає в квартирі з поважних причин. Не заперечувала тієї обставини, що з листопада 2013 року вона припинила з позивачем сімейні стосунки, позивач пішов із квартири, а вона проживала в квартирі з дочкою. 30 квітня 2014 року позивач повернувся до квартири , між ними виник конфлікт, позивач побив її, вона 1 травня 2014 року вимушена була покинути квартиру. З 1 травня 2014 року у квартирі не проживає. Ту обставину, що вона не сплачує за комунальні послуги пояснила тим, що квартира обладнана засобами обліку електропостачання, водопостачання та газопостачання, а тому вона не сплачує за ці послуги, оскільки ними не користується. Щодо інших обґрунтувань позивача в частині того, що реєстрація її у квартирі порушує його право власності на квартиру , то він не надав суду таких доказів. Вона має намір повернутись в квартиру та проживати у квартирі.

Заслухавши позивача, його представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та матеріали перевірки, які проводились Київським РВ ПМУ УМВС України у Полтавській області по заяві відповідача від 10.07.2015 року та 19.07. 2015 року суд дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що позивач на підставі на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 14.09.2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Квартира двокімнатна , житловою площею 28.5 кв.м. загальною площею 42.9 кв.м з усіма комунальними зручностями. ( а.с. 12-15)

В квартирі зареєстровані позивач, як власник квартири, колишня дружина ОСОБА_2, відповідач по справі, дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, а також за заявою власника в квартирі зареєстрована ОСОБА_5.( а.с. 16).

Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2014 року( а.с. 17).

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою з тих підстав, що позивач не надала доказів того, що ОСОБА_1 перешкоджав їй у користуванні та проживання у спірній квартирі.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 року в цій частині залишене без змін.

Як убачається із вказаних рішень предметом розгляду в цій частині позовних вимог була саме квартира АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року установлено, що ОСОБА_2 не спростувала пояснень ОСОБА_1, що вона разом із дочкою добровільно залишила спірну квартиру восени 2013 року.

Отже вказаними рішеннями не було установлено, що ОСОБА_1 перешкоджав відповідачеві у користуванні спірною квартирою, а фактично установлено, що ОСОБА_2 добровільно залишила спірну квартиру.

Із акту про не проживання від 19 червня 2015 року убачається, що відповідач, ОСОБА_2 раніше проживала в квартирі АДРЕСА_1 , а з весни 2014 року в квартирі не проживає. ( а.с. 42-48).

Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які пояснили у судовому засіданні, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі більше року, з весни 2014 року.

ОСОБА_2 не надала суду будь-яких доказів, які б спростували показання вказаних свідків та акт про її не проживання у спірній квартирі.

Окрім того звертаючись до Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 10 липня 2015 року та 19 липня 2015 року з заявами про те, що позивач не пускає її до спірної квартири, змінив замки ОСОБА_2 зазначає в поясненнях та заявах що вона не проживає у спірній квартирі з 30.04.2014 року, бо 30.04.2014 року ОСОБА_1 вигнав її з квартири, змінив замок у квартирі та вона з цього часу у квартирі не проживає.

Однак зазначені в заявах обставини спростовуються вищезазначеними рішеннями судів, якими встановлено, що на час розгляду справи судом першої інстанції, 18.03.2015 року, та судом апеляційної інстанції від 26 травня 2015 року не підтверджена обставина на яку посилалась ОСОБА_2, а саме те, що ОСОБА_1 перешкоджає їй у користуванні спірною квартирою з 30 квітня 2014 року.

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом 25.06.2015 року.

06.07.2015 року відкрите провадження у вказаній цивільній справі.

Отже ОСОБА_2 тільки після відкриття провадження у справі звернулась до Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області із вказаними вище заявами, пояснивши у судовому засіданні це тим, що вона мала на меті зафіксувати те, що ОСОБА_1 не пускає її до квартири.

Суд не приймає звернення ОСОБА_2 до міліції із заявами про перешкоджання їй у проживанні у спірній квартирі 10 липня 2015 року та 19 липня 2015 року , як доказ того, що позивач перешкоджав та перешкоджає її проживанню у спірній квартирі з 30 квітня 2014 року, оскільки вони були подані після відкриття провадження у вказаній цивільній справі та після закінчення визначеного ст. 405 ЦК України однорічного строку збереження за колишнім членом сім»ї права на користування житлом.

Більш того ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що ОСОБА_1 змінив замки у спірній квіартирі та саме з цих причин вона немає доступу до квартири.

ОСОБА_1 заперечував ту обставину, що замки в квартирі змінені, напоялгав на тому, що ОСОБА_2 забрала із квартири усі свої особисті речі , а також речі, які вони придлбавала у період шлюбу та проживає на зйомній квартирі.

ОСОБА_2 не заперечувала того, що вона забрала із квратири усі свої речі та проживає на зйомній квартирі.

Із матеріалів перевірки по заявам ОСОБА_2, яку проводив Київський РВ ПМУ УМВС України не вбачається того, що замки у спірній кваротирі змінені, а та обставина, що ОСОБА_2 в присутності сторонніх осіб спробувала відкрити двері квартири, а ключ до замка не підійшов не є доказом того, що відповідач змінив замки до квартири.

Як убачається із пояснень вказаних осіб ( ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13) вони у спірній квартирі не проживають , а отже не знають та не могли знати якими ключами відкриваються двері у спірній квартирі, а отже та осбтавина, що ОСОБА_2 намагалась відкрити двері до квартири саме ключами від спірної квартири їхніми поясненнями не підтверджується.

Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та інших про розподіл майна подружжя , встановлення факту проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, вселення у квартиру, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та її вселення до квартири.

Судовими рішеннями у вказаній справі встановлено , що ОСОБА_2 не надала доказів того , що ОСОБА_1 перешкоджає їй у користуванні спірною квартирою , що вона не спростувала тієї обстиавини, що добровільно пішла із спірної квартири.

Отже враховуючи пояснення ОСОБА_2, що вона в спірній квартирі не проживає із 1 травня 2014 року , а до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування спірною квартирою ОСОБА_1 . звернувся 25 червня 2015 року, тобто після закінчення однорічного строку не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі, а саме з 1 травня 2014 року та те, що ОСОБА_2 на надала суду жодного доказу у підтвердження того, що вона була відсутня у спірній квартирі більше одного року з поважних причин , суд дійшов до висновку що прозовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 не користується та не проживає у квартирі, що належить позивачеві, понад рік , позивач не чинив їй перешкод для проживання у квартирі , а отже слід дійти до висновку про те, що ОСОБА_2 не користується квартирою та не проживає у ній без поважних причин понад рік та відповідно до вимог ч. 2 ст.. 405 ЦК України підлягає визнанню такою, що втратила право на користування житлом у спірній квартирі.

Пунктом 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого Наказом МВС України 21.11.2012 року № 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.20122 року за № 2109/22421 передбачено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них.

Позивач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже має право на залишення реєстрації своє доньки за місцем свого проживання.

Визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування спірною квартирою автоматично не потягне за собою зняття з реєстраційного обліку малолітньої дочки сторін, а отже рішення суду в частині визнання відповідача такою, що втратила право на користування спірною квартирою жодним чином не порушить права та інтереси малолітньої дочки сторін по справі.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житлом, квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий Л.М. Васильєва