У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Дьоміної О.О., Завгородньої І.М.,Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Дрогобицька міська рада, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об'єднання» Дрогобицької міської ради, відділу архітектури та містобудування Дрогобицької міської ради, про знесення самовільного будівництва та перепланування, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про знесення самовільного будівництва та перепланування.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 знести самовільно вчинені перебудови в гуртожитку АДРЕСА_1 та не чинити перешкоди у користуванні кімнатами кухні, ванної, туалету та кімнати відпочинку.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачі, без отримання згоди позивачки, а також без отримання відповідних дозволів, здійснили перебудову блоку гуртожитку, самочинно провели перепланування частини приміщення загального користування, чим створили перешкоди позивачці у користуванні ванною, кухнею, коридором, кімнатою відпочинку.

Зазначені висновки судів не ґрунтуються на вимогах процесуального закону з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 15 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843046/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Судами встановлено, що на підставі рішення Дрогобицької міської ради від 31 січня 2013 року № 924 та на підставі рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 17 липня 2013 року гуртожиток, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1, передано на баланс Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об'єднання» (далі - КП «ЖЕО») (а. с. 39, 40).

Судами встановлено, що позивачка проживає в кімнаті АДРЕСА_1.

Відповідачі проживають у кімнатах АДРЕСА_2.

Листом від 13 серпня 2013 року виконавчий комітет Дрогобицької міської ради повідомив ОСОБА_6 про те, що працівниками КП «ЖЕО» проведення обстеження гуртожитку по АДРЕСА_1 та встановлено, що мешканцями здійснено самовільне переобладнання те перепланування місць загального користування. Дозволів на виконання робіт з переобладнання та перепланування гуртожитку Дрогобицькою міською радою не надавалось (а. с. 7)

Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки (ст. 127 ЖК УРСР).

Статтею 130 ЖК УРСР встановлено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до пункту 19 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Радою Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208 особам, які проживають у гуртожитку, забороняється: самовільно здійснювати переобладнання та перепланування приміщень гуртожитку.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України)

Саттею 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до п. п. 11, 12, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_12_18/VS090827.html?pravo=1> у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>).

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_02_01/Z960254K.html?pravo=1>, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 11 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 212 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> та 214 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> (-статті 224226 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2000/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду по суті позовних вимог; які саме права позивача визнано або поновлено; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

На порушення вимог процесуального закону, суди не звернули уваги, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, не встановлено, які саме перебудови приміщень гуртожитку здійснено відповідачами, не досліджено технічну документацію на гуртожиток, у резолютивній частині судового рішення не зазначено які саме перебудови мають знести відповідачі. Покладаючи в основу судових рішень лист виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 13 серпня 2013 року, суди не врахували, що він не містить відомостей про те, ким саме було вчинено перебудову та перепланування місць загального користування гуртожитку та в який період.

Враховуючи зазначене, оскаржувані судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: О.О. Дьоміна

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік