Справа № 136/1747/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" листопада 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради, Липовецького району, Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за законом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько - ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1. Фактично спадщину прийняла його мати - ОСОБА_3, яка протягом шести місяців після смерті батька проживала в даному будинку, доглядала за ним, проводила поточний ремонт. ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати померла. Після смерті матері ним фактично прийнято спадщину, оскільки він доглядав за будинком, робив поточний ремонт. Його брат - ОСОБА_4 відмовився від спадщини, про що наявна в матеріалах спадкової справи відповідна заява та брат помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Постановою державного нотаріуса від 26 серпня 2015 року йому, ОСОБА_1, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи. Вважає, що факт належності житлового будинку його батькові та який фактично прийняла у спадок мати - ОСОБА_3 підтверджується довідками Липовецької міської ради за № 4473 та за № 4474 від 16.09.2015 року, рішенням виконкому Липовецької селищної ради № 8 від 14.05.1963 року про надання земельної ділянки для забудови житлового будинку, в якому вказано, що батько є забудовником даного будинку. Ураховуючи те, що наведене свідчить про порушення його прав як спадкоємця, якому спадщина належить з моменту відкриття, тому позивач просив суд ухвалити рішення яким визнати за ним право власності по спадщині за законом на житловий будинок з усіма господарськими будівлями, а саме: житловий будинок-А, загальною площею 67,9 кв. м., житловою площею 28,4 кв. м., Веранда, Ганок, Сарай -Б, Погріб з шиєю П/Б, Убиральня - В, огорожа - №1, ворота - №2, хвіртка - №3 , який належав покійному ОСОБА_2 та який фактично прийняла ОСОБА_3.

В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач - представник Липовецької міської ради в судове засідання також не з'явився, міський голова в заяві, яку адресував суду, вказав на визнання позову, не заперечує проти його задоволення, просив розгляд справи проводити за відсутності представника міської ради..

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України, необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів, за відсутності сторін, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Вінниці помер ОСОБА_2, на що вказує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, видане відділом ЗАГС Липовецького району, Вінницької області (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки за життя він заповідального розпорядження не вчинив.

Як вбачається із відповіді державного нотаріального архіву Вінницької області, що спадкову справу до майна померлого, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, громадянина ОСОБА_2 по фонду Липовецької держаної нотаріальної контори не виявлено.

Згідно довідок Липовецької міської ради від 16.09.2015 року за № 4475 та № 4473 покійна ОСОБА_3 була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_2 на час його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Дійсно ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка фактично прийняла спадщину шляхом спільного проживання та реєстрації разом з чоловіком, на протязі шести місяців після смерті чоловіка доглядала за будинком, здійснювала поточний ремонт ( а. с. 13, 14).

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто в силу чинного на той час законодавства вважається такою, що прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Липовець, Вінницької області померла ОСОБА_3, що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, видане Липовецьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану, Вінницької області (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки за життя вона заповідального розпорядження не вчинила.

Судом від державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори витребувано спадкову справу № 238/02 до майна померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_3. З вищевказаних матеріалів спадкової справи та довідки Липовецької міської ради від 16.09.2015 року за №4474 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняв її син - ОСОБА_1, який на протязі шести місяців після смерті матері доглядав за будинком, здійснював поточний ремонт. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача ( а. с. 35).

Вказані дії ОСОБА_1 свідчать про те, що він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто в силу чинного на той час законодавства вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері - ОСОБА_3

ОСОБА_4 29.03.2002 року звернувся із заявою до нотаріуса в якій вказав, що спадкове майно, яке залишилось після смерті матері - ОСОБА_3 він не приймав і на нього не претендує ( а. с.32).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 ( а. с. 7).

Отже, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, за законом, після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_3.

29.03.2002 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на земельну частку (пай) ( а. с. 37).

Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 26.08.2015 року, позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_3, оскільки заявником нотаріусу не було пред'явлено документу, який би посвідчував право власності ОСОБА_3 на вищевказаний житловий будинок ( а. с. 16).

Як вбачається з рішення №8 виконавчого комітету Липовецької селищної ради від 14.05.1963 року ОСОБА_2, як забудовнику, по АДРЕСА_1 під забудову відведено земельну ділянку, площею 912 кв. м. ( а. с. 10). Дану земельну ділянку згідно договору від 20.06.1963 року надано у безстрокове користування ОСОБА_2, як забудовнику ( а. с. 11). Також факт, що житловий будинок належав покійному ОСОБА_2 підтверджується довідкою Липовецької міської ради від 16.09.2015 року за №4475, з якої вбачається, що ОСОБА_2 по день своєї смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1. ( а. с. 13).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Ураховуючи рік побудови спірної нерухомості 1965-1968 р.р., державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалась підзаконними нормативними актами, які діяли на той час, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція).

Так, згідно положень якої п.1. п.2 реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Згідно п.4. Інструкції, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селиш міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

У п.21. Інструкції зазначено, що бюро технічної інвентаризації на підставі правовстановлюючих документів, перелічених в додатку N 1 Інструкції вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток N 4). Таким документом є : Нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію.

З матеріалів справи встановлено наявність виданої на ім'я ОСОБА_2 Нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку.

Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами правомірне набуття спадкодавцем нерухомого майна, яке увійшло до складу спадщини.

Крім цього безперечним є факт, що житловий будинок за АДРЕСА_1 увійшов до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 та позивач як єдиний спадкоємець померлої, який прийняв спадщину, має право на дане майно по спадщині за законом.

Судом встановлено, що спадщина після смерті як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 відкрилась до 01.01.2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК УРСР (1963 року).

В силу ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до приписів ст. ст. 548, 549, 553 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємиць її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець за законом і за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної дії, що свідчить про прийняття спадщини.

У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, який увійшов до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3, та яке прийняв позивач.

Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення.

Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

На підставі вище викладеного, ст. ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, враховуючи рекомендації викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у правах про спадкування», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, ч.2 ст. 158, ч.4 ст. 174, 208-209, 212 - 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами а саме: житловий будинок -А, загальною площею 67,9 кв.м. та житловою площею 28,4 кв.м., Веранду, Ганок, Сарай -Б, Погріб з шиєю П/Б, Убиральня - В, огорожа - №1, ворота - №2, хвіртка - №3, який розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Липовець, Липовецького району, Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко