Справа № 199/3909/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з квітня 2003 року проживала однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_2, від спільного життя у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

14.12.2007 року між ними був зареєстрований шлюб, в якому у них народилася іще одна дитина - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням суду від 06.11.2013 року шлюб між сторонами був розірваний, діти залишилися проживають разом з позивачкою.

В період спільного проживання сторін було придбано домоволодіння АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську, яке на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2006 року належить на праві власності ОСОБА_2.

Позивачка зазначає, що вона проживала разом з відповідачем з квітня 2003 року в квартирі АДРЕСА_1, яка на праві спільної власності належала відповідачу, його матері та брату. У подальшому за кошти від продажу цієї квартири і було придбано домоволодіння АДРЕСА_4.

Посилаючись на те, що вказане домоволодіння було придбано під час спільного проживання сторін, для проживання їх сім'ї, однак після розірвання шлюбу вона змушена проживати разом з дітьми у літній кухні, іншого житла вона не має, відповідач не визнає її право на спірне домоволодіння, тому позивачка просила суд встановити факт її проживання однією сім'ю з ОСОБА_2 станом на січень 2006 року, розподілити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та додатково зазначила, що спірне домоволодіння було придбано за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_2, яка належала на праві спільної сумісної власності відповідачу ОСОБА_2, його матері ОСОБА_5, та брату ОСОБА_6. Ремонт у вказаному домоволодінні був проведений також за кошти, які залишилися від продажу вказаної квартири, однак, незважаючи на те, що вона не працювала та вони не мали спільного бюджету, дане житло придбано для проживання їх сім'ї та в період їх перебування у фактичних шлюбних стосунках, тому є спільним майном подружжя, у зв'язку з чим просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_7 позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити у позовних вимогах у повному обсязі, оскільки він з 2003 року не проживав з позивачкою однією сім'єю, а лише періодично підтримував стосунки. Окрім цього, домоволодіння АДРЕСА_4 у м.Дніпропетровську було придбано виключно за гроші, які були отримані від продажу квартири АДРЕСА_2, що на праві спільної часткової власності належала йому, його матері ОСОБА_5 та брату ОСОБА_6. На час придбання вказаного домоволодіння він не проживав з позивачкою однією сім'єю, між ними не було жодної домовленості про придбання вказаного домоволодіння для проживання їх сім'ї, вони не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету, ремонті роботи в житловому будинку по вул.Пестеля,60 також проводились виключно за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири.

Представник відповідача ОСОБА_8 проти позову заперечувала та зазначила, що спірне домоволодіння є особистою власністю відповідача, оскільки воно придбане виключно за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_3, до якого позивачка не мала жодного відношення. За домовленістю між співвласниками вказаної квартири гроші були розподілені між відповідачем та його братом для придбання ними особистого житла. На час придбання спірного домоволодіння відповідач не проживав з позивачкою однією сім'єю, а стосунки, які між ними на той час існували, не свідчать про створення сім'ї: сторони не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету та не мали за мету придбання спільного майна.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року підтримувала з відповідачем ОСОБА_2 стосунки, характерні для чоловіка та жінки, в результаті яких у них народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія повторного свідоцтва про народження дитини (а.с. 8).

14.12.2007 року сторонами був зареєстрований шлюб, в якому у них народилася дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дані обставини визнані сторонами та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Рішенням суду від 06.11.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний, діти залишилися проживають разом з позивачкою.

Як вбачається з копії свідоцтва про право на житло, виданого 28.08.1998 року Виконкомом міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням №4/1926-98, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.42).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.11.2004 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, ? частину вищевказаної квартири після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6, успадкували його дружина ОСОБА_5, та сини - ОСОБА_2 і ОСОБА_6, який є відповідачем по даній справі (а.с.43).

Згідно з договором купівлі-продажу від 26.11.2004 року, реєстровий №2687, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 продали належну їм квартиру АДРЕСА_2.

На отримані від продажу квартири кошти на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2006 року був придбано домоволодіння АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську. Даний факт у судовому засіданні не заперечувала позивачка, а тому відповідно до ч.1. ст. 61 ЦПК України, ці обставини також не підлягає доказуванню.

Згідно зі ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_2 станом на січень 2006 року, як і зазначено в позовній заяві, що не спростовується сторонами та підтверджується показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.2 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спального майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Враховуючи, що спірне домоволодіння АДРЕСА_4 у м. Дніпропетровську було придбано виключно за особисті кошти відповідача, отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_2, яка на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, що підтвердила у судовому засіданні позивачка та свідки, ремонтні роботи у домоволодінні проведені також за ці кошти, тому відсутні підстави вважати його спільною власністю подружжя, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину домоволодіння, задоволенню не підлягають.

З ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 16, 60, 88, 212-215, п.5 ч. 1 ст.256 ЦПК України, ст. 57 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності, - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на січень 2006 року.

В іншій частині позову, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя