Провадження №22-ц/784/2521/15
Провадження № 22-ц/784/2521/15 Суддя-доповідач апеляційного суду: Колосовський С.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

за участі секретаря судового засідання Харитонової І.В., представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и л а :

В червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явило позов до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 26 грудня 2007 року уклав з ОСОБА_3 кредитний договір № ODILAE000013914 (далі - Договір), за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти у виді невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 13067,17 доларів США під 12 % річних за користування кредитом на строк до 25 грудня 2012 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 26 грудня 2007 року між сторонами був укладений договір застави автотранспорту, за яким відповідач передала в заставу Банку автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що ОСОБА_3 виконувала свої зобов'язання за Договором неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 18 травня 2015 року складає 12924,29 доларів США, що еквівалентно 267403,56 грн. (4225,51 доларів США - заборгованість за кредитом, 242,88 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 219,48 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 7609,48 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, 12,08 доларів США - штраф (фіксована частина), 614,86 доларів США - штраф (процентна складова)), Банк, з урахуванням уточнених вимог, просив суд в рахунок погашення цієї заборгованості вилучити у відповідача та передати в заклад позивача предмет застави - автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO, 2000 року випуску, № кузова/шасі - НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, а також передати комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля. Крім того, позивач просив звернути стягнення на заставлене майно шляхом його продажу Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши правильність рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ODILAE000013914, за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти у виді невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 14142,91 доларів США під 12 % річних за користування кредитом на строк до 25 грудня 2012 року. Кредит видавався наступним чином:

- 26 грудня 2007 року у сумі 11910,87 доларів США на купівлю автомобіля;

- 26 грудня 2007 року у сумі 6,75 доларів США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

- 26 грудня 2007 року у сумі 911,31 доларів США на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № ODILAE000013914 від 26 грудня 2007 року, договором особистого страхування № ODILLK000013914 від 26 грудня 2007 року на строк до 25 грудня 2008 року;

- 26 грудня 2007 року у сумі 238,24 доларів США винагороди за надання фінансового інструменту;

- 12 жовтня 2011 року у сумі 37,42 доларів США на сплату страхового платежу за договором № ODILLK000013914 від 26 грудня 2007 року;

- 12 жовтня 2011 року у сумі 511,04 доларів США на сплату страхового платежу за договором № ODILAE000013914 від 26 грудня 2007 року;

- 23 грудня 2011 року у сумі 37,51 доларів США на сплату страхового платежу за договором № ODILLK000013914 від 26 грудня 2007 року;

- 23 грудня 2011 року у сумі 489,77 доларів США на сплату страхового платежу за договором № ODILAE000013914 від 26 грудня 2007 року.

Також з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 26 грудня 2007 року між сторонами був укладений договір застави автотранспорту, за яким відповідач передала в заставу Банку автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_3 виконувала свої зобов'язання за Договором неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 18 травня 2015 року складає 12924,29 доларів США (4225,51 доларів США - заборгованість за кредитом, 242,88 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 219,48 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 7609,48 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, 12,08 доларів США - штраф (фіксована частина), 614,86 доларів США - штраф (процентна складова)).

Як зазначено в ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

В силу ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно положень пунктів 2.3.3, 2.3.7 Договору у разі порушення позичальником зобов'язань передбачених умовами даного договору Банк має право стягнути з позичальника кредит, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Пунктом 15.7.1 договору застави передбачено, що Банк має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених Договором, вони не будуть виконані.

Відповідно до п.7.1. Договору останній платіж по кредиту позичальник повинен був сплатити в грудні 2012 року. Разом з тим відповідач здійснив останній платіж по кредиту в грудні 2011 року. Отже, відповідачем було допущене порушення умов договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування ним.

16 березня 2013 року позивачем направлено позичальнику повідомлення про наявність заборгованості, необхідність її сплатити та наміри Банку щодо звернення стягнення на майно.

Враховуючи вищевказане, суд, з урахуванням положень ст.ст. 1050, 1054 ЦК України та ст. 20 «Про заставу», вірно вважав, що є підстави для звернення стягнення на передане в заставу майно, а тому обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апелянта щодо повної сплати кредиту не мають під собою підґрунтя, оскільки не підтверджені жодним доказом. Сплачені ж позичальником грошові суми на погашення заборгованості знайшли своє повне відображення в особовому рахунку та меморіальних ордерах. Цим документам, які є допустимими доказами, так як одержані без порушення порядку, встановленого законом, судом дана оцінка у відповідності з вимогами ст.212 ЦПК.

Аргументи апелянта щодо незаконного списання банком грошових коштів з зарплатної картки позичальника в рахунок погашення заборгованості за кредитом теж не можна визнати необґрунтованими, тому що відповідно до п. 2.2.5. кредитного договору позичальник доручив банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Сплачені позичальником таким чином кошти теж були враховані при визначені заборгованості.

Що стосується посилання апелянта на отримання позичальником меншої суми кредиту, ніж вказаної у кредитному договорі, то слід зазначити, що банк в позові просить суд стягнути саме суму виданого, а не зазначеного в кредитному договорі, кредиту, з якої і здійснив розрахунки.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: