АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1986/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу по договору позики, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики.

В подальшому позивач подав уточнюючий позов, в якому свої позовні вимоги мотивував тим, що 16 травня 2010 року між ним та відповідачкою по даній справі було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору відповідачка отримала від нього в борг кошти в сумі 15 000 доларів США.

Договір позики було укладено в письмовій формі. Відповідачка власноручно написала розписку про те, що отримала від нього вказані кошти.

Відповідачка взяла на себе зобов'язання повернути отримані від нього кошти через 6 місяців, тобто 16 листопада 2010 року.

Із отриманої від нього суми відповідачка повернула в листопаді 2012 року 5000 доларів США. Таким чином, відповідачкою не повернуто 10 000 доларів США.

Зазначав, що на даний час курс гривні до долара становить 26,858114 грн. за 1 долар. Таким чином, відповідачка винна йому /26,858114 х 10000/ = 268 581,14 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З часу коли відповідачка повинна була повернути борг (16 листопада 2010 року) до повернення 5000 доларів США (жовтні 2014 року) минуло 20 місяців. 3% річних від простроченої суми (15000 доларів США) за цей період складає 3 : 12 х 20 = 5% від 15000 = 750 доларів США, або 750 х 26, 858114 = 20143,58 грн.

З моменту, коли відповідачка виконала частину зобов'язання (повернула йому 5000 доларів США до даного часу минуло 2 роки. Таким чином, вона повинна сплатити за цей час 6%, що становить 10000 : 1000 х 6 = 600 доларів США, або 16 114,87 грн.

Тому просив стягнути з відповідачки на його користь 268 581,14 грн. боргу, 36 258,45 грн. як 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а всього 304 839,59 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено в повному обсязі, у зв'язку з пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вважаючи, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши учасників процесу,вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

З такими висновками суду погоджується і судова колегія.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно розписки від 16 травня 2010 року, ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_8 в борг грошові кошти у розмірі 15000 доларів США строком на шість місяців (а.с.2).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції викладеної у Постанові № 6-63 цс13 «Про стягнення боргу за договором позики» Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2015 року, ОСОБА_7 подала заяву про застосування строку позовної давності (а.с.50).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК Украни перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею cвого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В суді першої інстанції та в апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначав, що перебіг позовної давності був перерваний, оскільки відповідачка повернула йому частину коштів у 2012 році. На підтвердження даного факту посилався на покази свідків, а також на те, що відповідачка неодноразово йому телефонувала перед поверненням боргу.

Щодо посилання апелянта на деталізацію по локальним і роумінговим дзвінкам (а.с. 29-41, 54-64), то колегія суддів вважає, що вказані дані не є належним доказом по даній справі, оскільки не містить відомостей про те, хто саме телефонував, про що розмовляли, а сам факт того, що сторони могли спілкуватись в телефонному режимі не може бути доказом переривання строків позовної давності.

За змістом пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів, погоджується з висновкам суду першої інстанції, що повернення коштів не може підтверджуватись показами свідків.

Інших доказів, які б свідчили про повне або часткове повернення суми позики чи вчинення відповідачкою інших дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку матеріали справи не містять.

З розписки вбачається, що ОСОБА_7 взяла в борг кошти на шість місяців, тобто до 16 листопада 2010 року, до суду ОСОБА_6 звернувся лише 23 січня 2015 року(а.с.1), тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містить підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу по договору позики - залишили без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :