АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8255/15 Справа № 201/7454/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Глущенко Н.Г.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал-Бюро «Скрудж» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 липня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» звернулися до суду із зазначеним позовом, за яким просили стягнути з ОСОБА_2 на їх користь 2 999 982,06 грн. основного боргу, 938 817,18 грн. заборгованості по сплаті відсотків, 590 819,88 грн. пені, а всього 4 529619,12 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на їх користь 2 999 982,06 грн. основного боргу, 938 817,18 грн. заборгованості по сплаті відсотків, 590 819,88 грн. пені, а всього 4 529619,12 грн.; стягнути з відповідачів на їх корить судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 3 441 грн. В обґрунтування позову посилались на те, що 05 січня 2006 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж» укладений кредитний договір № 1/2Ж, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 3 000 000 грн. зі сплатою 19 % річних за користування кредитними коштами в строк до 30 січня 2011 року. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав останньому кредит в сумі 2 999 982, 06 грн. шляхом оплати розрахункових документів. 31 жовтня 2008 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж» укладено договір № 53/4 Ж про внесення змін до кредитного договору, яким встановили, що відсотки нараховані за жовтень 2008 року будуть сплачені протягом 36 банківських днів, з листопада 2008 року - протягом 27 банківських днів, з дати їх нарахування, за грудень 2008 року - протягом 5 банківських днів з дати їх нарахування, починаючи з січня 2009 року проценти сплачуються щомісячно в день їх нарахування. 24 березня 2010 року між банком та позичальником був укладений договір № 87/4Ж про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого погашення боргу за кредитним договором здійснюється за графіком. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 березня 2010 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 31/3Ж, та між банком та ОСОБА_4 - договір поруки № 32/3Ж. 28 липня 2010 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ-ЛАЙФ» укладений договір про відступлення права вимоги № 39/76 за вказаним кредитним договором. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість. В лютому 2012 року позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості з ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж». Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2012 року позовні вимоги позивача було задоволено. Вказане рішення на день позову не виконано, заборгованість не погашена. Тому позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у справі.

По справі було ухвалено заочне рішення від 26 вересня 2013 року, яке ухвалою суду від 26 грудня 2014 року скасоване.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року ухвалено: позовні вимоги ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» - задовольнити; стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ», що діє від свого імені та за рахунок активів пайового венчурного інвестиційного фонду «Юніт», недиверсифікованого виду закритого типу, заборгованість за кредитним договором № 1/2Ж від 05 січня 2006 року в розмірі 4 529 619 грн. 12 коп. з яких: 2 999 982,06 грн. - тіло кредиту, 938 817,18 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 590 819,88 грн. - пеня; стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ», що діє від свого імені та за рахунок активів пайового венчурного інвестиційного фонду «Юніт», недиверсифікованого виду закритого типу заборгованість за кредитним договором № 1/2Ж від 05 січня 2006 року в розмірі 4 529 619 грн. 12 коп. з яких: 2 999 982,06 грн. - тіло кредиту, 938 817, 18 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 590 819,88 грн. - пеня; стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ», що діє від свого імені та за рахунок активів пайового венчурного інвестиційного фонду «Юніт», недиверсифікованого виду закритого типу судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1722 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду в силі, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта є безпідставними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити за наступними підставами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 січня 2006 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж» укладено кредитний договір № 1/2Ж, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 3 000 000 грн. строком до 04 січня 2009 року зі сплатою 19 % річних. Пунктом 3.1 вказаного кредитного договору встановлено, що кредит надається банком позичальнику шляхом оплати протягом дії цього договору розрахункових документів (платіжних доручень) позичальника. Банк виконав взяті на себе зобов'язання та надав позичальнику кредитні кошти в сумі 2 999 982, 06 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. В подальшому між банком та третьою особою було укладено договори про внесення змін № 6/4Ж до кредитного договору № 1/2 Ж 17 січня 2007 року, 31 жовтня 2008 року та 24 березня 2010 року. Згідно останнього договору про внесення змін № 87/4Ж до кредитного договору від 24 березня 2010 року було встановлено термін повернення кредиту не пізніше 30 січня 2011 року та встановлено графік погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків. В забезпечення виконання умов за кредитним договором, 29 березня 2010 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 32/3Ж, відповідно до якого поручитель у випадку невиконання та/або прострочення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання несплачених боржниками сум кредитору. Також 29 березня 2010 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 31/3Ж . 28 липня 2010 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» укладено договір відступлення права вимоги № 39/76, відповідно до якого первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором № 1/2Ж від 05 січня 2006 року, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж». Пунктом 1.8 вказаного договору встановлено, що у зв'язку з укладенням цього договору первісним кредитором здійснюється на користь нового кредитора відступлення прав за договорами, що забезпечують виконання зобов'язань за кредитним договором, серед яких договір поруки № 31/3Ж та договір поруки № 32/3Ж від 29 березня 2010 року. Листом від 28 липня 2010 року ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були повідомлені про відступлення права вимоги. В зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж» умов кредитного договору виникла заборгованість в сумі 4 529 619 грн.12 коп., яка складається з 2 999 982,06 грн. - тіло кредиту, 938 817, 18 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 590 819,88 грн. - пеня. 06 липня 2013 року ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» на адресу поручителів було направлено повідомлення-вимоги про відступлення права вимоги та погашення заборгованості, проте на день винесення рішення, відповідачі не погасили заборгованість перед банком. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2012 року позов ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» до ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж» про стягнення заборгованості задоволено. Рішення суду до сьогодні не виконано.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідачів на користь позивача.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна за наступними підставами.

Суд першої інстанції не з'ясував характер правовідносин, які виникли у сторін та не надано їм оцінку, та яким законом вони регулюється; суд неправильно застосував норми матеріального права.

Судом першої інстанції у порушення вимог ст.215 ЦПК України не зазначено у рішенні суду мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, з яких бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Мотивація суду першої інстанції відносно висновку щодо задоволення позову - взагалі відсутня.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає вказаним вимогам закону.

При вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором на суди покладено обов'язок щодо з'ясування, перевірки та встановлення предмету та підстав позову; сторін у кредитному договорі; встановлення характеру правовідносин та які норми закону їх регулюють; чи відповідає кредитний договір нормам чинного законодавства, яке регулює кредитні правовідносини; наявність заборгованості за кредитним договором; відповідність розрахунку позивача-кредитора умовам договору та чинному законодавству, яке регулює спірні правовідносини; чи є позовні вимоги достроковим поверненням кредиту та відсотків; невиконання кредитного зобов'язання і безспірність визначеної банком заборгованості та докази щодо сплати частини кредиту, сума якого не зарахована банком; чи є підстави для застосування строку позовної давності; чи є підстави для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України відносно нарахованих банком штрафних санкцій; чи є підстави для застосування ч.4 ст. 559 ЦК України відносно відповідальності поручителя, час порушення прав та інше, що випливає з вимог ст. 214 ЦПК України та законодавства, яке регулює кредитні правовідносини.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги ст. 559 ЦК України стягуючи заборгованість за кредитним договором з поручителів, не встановив чи припинена порука за кредитними зобов'язаннями та не застосував закон, який регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що 28 липня 2010 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» укладено договір відступлення права вимоги № 39/76, відповідно до якого первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором № 1/2Ж від 05 січня 2006 року, укладеним між первісним кредитором та позичальником ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж», за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 3 000 000 грн. зі сплатою 19 % річних шляхом оплати протягом дії цього договору розрахункових документів (платіжних доручень) позичальника зі сплатою 19 % річних. Банк виконав взяті на себе зобов'язання та надав позичальнику кредитні кошти в сумі 2 999 982,06 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 6 від 17.01.2006 року, № 2 від 05.01.2006 року, № 9 від 01.02.2006 року. В подальшому між банком та позичальником були укладені договори про внесення змін № 6/4Ж до кредитного договору № 1/2 Ж 17 січня 2007 року, 31 жовтня 2008 року та 24 березня 2010 року. Згідно останнього договору про внесення змін № 87/4Ж до кредитного договору від 24 березня 2010 року було встановлено термін повернення кредиту не пізніше 30 січня 2011 року та встановлено графік погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків (а.с.10-21 том 1).

Позичальник не виконував свої зобов'язання у зв'язку з чим у нього наявна заборгованість за кредитним договором.

За умовами договору відступлення права вимоги № 39/76 від 28 липня 2010 року позивач отримав від ПАТ Промінвестбанк (первісного кредитора) право вимагати від ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж», як боржника за вказаним кредитним договором повернення грошових коштів (кредит) в розмірі 2 999 982,06 грн.; повернення нарахованих станом на дату укладання договору відступлення права вимоги - процентів в розмірі 1 038 817,18 грн.; сплати неустойки в розмірі, встановленому кредитним договором.

Пунктом 1.8 договору відступлення права вимоги № 39/76 від 28 липня 2010 року встановлено, що у зв'язку з укладенням цього договору первісним кредитором здійснюється на користь нового кредитора відступлення прав за договорами, що забезпечують виконання зобов'язань за кредитним договором, зокрема, серед яких є договір поруки № 31/3Ж та договір поруки № 32/3Ж від 29 березня 2010 року (а.с.20-21 том 1).

В забезпечення виконання умов за вищевказаним кредитним договором, 29 березня 2010 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки № 32/3Ж, відповідно до якого поручитель у випадку невиконання та/або прострочення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання несплачених боржниками сум кредитору (а.с.29-30 том 1).

Також 29 березня 2010 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № 31/3Ж, відповідно до якого поручитель у випадку невиконання та/або прострочення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання несплачених боржниками сум кредитору (а.с.31-32 том 1).

Повідомлення ПАТ Промінвестбанк від 28 липня 2010 року були направлені позичальнику ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж», поручителям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором на користь позивача (а.с.24-28 том 1).

Після укладення договору відступлення права вимоги, а саме: 25.08.2010 року позичальник частково сплатив на користь позивача суму боргу в розмірі 100 000 грн. в рахунок погашення відсотків, що підтверджується випискою з рахунку (а.с.33 том 1).

Повідомлення-вимоги про відступлення права вимоги та про сплату заборгованості № 322 та № 321 від 06 липня 2011 року та № 338 від 07.07.2011 року ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» 12.07.2011 року та відповідно 07.07.2011 року направила на відомі адреси поручителів (а.с.34-39 том 1).

Матеріали справи не містять доказів отримання поручителями зазначених вимог нового кредитора про сплату заборгованості за кредитним договором.

Крім того, за вказаними адресами поручителі не зареєстровані (а.с. 48-49 том 1).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2012 року позов ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» до ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж» про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж» на користь ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» 2 999 982,06 грн. - основного боргу, 938 817,18 грн. - заборгованість по сплаті відсотків, 33 051,09 грн. - пені, 105 599,36 грн. - інфляційних втрат по основній сумі боргу, 33 046,36 грн. - інфляційних втрат по відсоткам, 64 380 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Позивач стверджує, що рішення суду до сьогодні не виконано, однак доказів цього суду не надано.

Згідно позовних вимог на день подання позову ТОВ «Капітал-Бюро «Скрудж» має заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 4 529 619 грн.12 коп., яка складається з 2 999 982,06 грн. - тіло кредиту, 938 817, 18 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 590 819,88 грн. - пеня.

За правилами ст.ст. 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Встановлено колегією суддів та це підтверджується матеріалами справи, що позичальник не виконав зобов'язання за кредитним договором, допустив порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом з урахуванням того, що термін повернення кредиту встановлений кредитним договором - 30 січня 2011 року.

Банк звернувся з позовом до поручителів - 12 червня 2013 року ( поштовий штемпель на конверті а.с.45 том 1), тобто з порушенням строку звернення згідно до вимог ч.4 статті 559 ЦК України та укладеним договорам поруки.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як доказ установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, стягуючи заборгованість з поручителів суд першої інстанції не звернув увагу на те, що строк повернення кредитних коштів встановлений кредитним договором та договорами про його зміну - 30 січня 2011 року та після вказаної дати позивач не пред'явив поручителям вимоги щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у встановлений 6-ти місячний строк.

В пункті 24 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З наведеного вище вбачається, що районним судом не надано повну та об'єктивну оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, та не в повній мірі досліджено обставини справи, не визначено строк закінчення кредитного договору та припинення договору поруки, та не взято до уваги момент настання вимоги позивача до поручителів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про чинність поруки для відповідачів, оскільки вимоги позивача до поручителів про погашення заборгованості було пред'явлено 12 червня 2013 року, тобто поза межами передбаченого законом шестимісячного строку, початок перебігу якого обчислювався від 30 січня 2011 року, тобто від дня настання строку (терміну) виконання зобов'язання за кредитним договором, та до суду з позовом позивач звернувся 12 червня 2013 року.

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, ч.3 - апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено у порушення норм матеріального та процесуального права у зв'язку чим підлягає скасуванню.

Доводи представника апелянта щодо не укладення договору поруки, оскільки договір поруки не підписувався поручителями, колегія суддів вважає недоведеними, оскільки судом першої інстанції призначалась судова почеркознавча експертиза по справі, однак відповідачі суду, як першої так і апеляційної інстанції, експериментальних зразків підпису не надавали, експертиза не виконана за їх виною, до суду апеляційної інстанції неодноразово не з'являються та вирішити питання щодо перевірки зазначених обставин не є можливим з урахуванням строку розгляду справи в апеляційному порядку.

Доводи представника позивача відносно того, що порука може бути припиненою лише за позовом сторони, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки при перевірці наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевіряти чинність поруки на час вирішення спору.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України (у справі № 6- 53 цс 14), яка є обов'язковою для застосування судами України, встановлено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягомшести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідачів, як поручителів, слід відмовити, оскільки відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука є припиненою з вищенаведених підстав, а тому законних підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості з поручителів за кредитним договором № 1/2Ж від 05 січня 2006 року (а також усіх додаткових угод до нього) у відповідності до договорів поруки № 32/3Ж та № 31/3Ж від 29 березня 2010 року - не має.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, то понесені судові витрати позивачу не компенсуються.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал-Бюро «Скрудж» про стягнення заборгованості.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді Н.Г. Глущенко

З.М. Пономарь