Ухвала

іменем україни

05 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 липня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3000 доларів США зі сплатою 19,2 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у нього утворилась заборгованість у розмірі 8056,82 доларів США, яку позивач і просить стягнути на свою користь.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено на підставі ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8056,62 доларів США, що еквівалентно 104 333,23 грн (по курсу НБУ станом на 13 жовтня 2014 року), з яких: 2707,50 доларів США - заборгованість за кредитним договором, 4605,90 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, 300 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитними коштами, 62,55 доларів США - штраф, 380,67 доларів США - штраф. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального і матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд вірно виходив із того, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, проте відповідач не надав останньому своєчасно кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов указаного договору, які погоджені сторонами, а тому ОСОБА_4 зобов'язаний сплати заборгованість. Банк звернувся до суду в межах строку позовної давності.

За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року в справі № 6-214цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2010 року Галицьким районним судом м. Львова видано наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 27 липня 2007 року.

Указаний наказ було скасовано ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року, а тому з цього моменту перебіг позовної давності почався заново.

Разом з тим, твердження скаржника, що банком безпідставно були списані грошові кошти з його рахунку, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За змістом ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно зави позичальника сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватись як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з платіжної картки.

Відповідно до п. 5.6. правил користування платіжною картою позичальник доручає банку списувати з любого його рахунку, відкритого у банку, в тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Отже, відповідач надав банку право списувати кошти з його рахунків у межах сум заборгованості та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукА.В. МаляренкоТ.О. Писана