04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання спадкового договору,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 08 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про розірвання спадкового договору.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею як відчужувачем, від імені якої по довіреності діяла ОСОБА_7, та ОСОБА_5 як набувачем, 06 листопада 2013 року укладено спадковий договір, відповідно до якого набувач зобов'язувався виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належний останньому житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею
179,4 кв. м, в тому числі житловою площею 75,0 кв. м. Пунктом 6 вищевказаного договору за згодою сторін на набувача покладалися певні обов'язки. Проте, відповідач з моменту укладення зазначеного вище договору взятих на себе зобов'язань жодним чином не виконувала та не виконує, оскільки постійно перебуває за межами України. Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила розірвати спадковий договір укладений між сторонами 06 листопада 2013 року.
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від

22 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08 липня 2015 року рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судами встановлено, що 06 листопада 2013 року між ОСОБА_4, як відчужувачем, від імені якої по довіреності діяла ОСОБА_7, та ОСОБА_5 як набувачем, укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори. Відповідно до умов договору відповідач, як набувач, зобов'язалася виконувати передбачені у цьому договорі розпорядження позивача як відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 179,4 кв. м, в тому числі житловою площею 75,0 кв. м. За згодою сторін на набувача поклалися ряд обов'язків, зокрема: надавати побутові послуги (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання будинку, прання та прасування білизни), виконувати різні види ремонтних робіт; забезпечувати відчужувача належними лікарськими засобами на підставі виданих лікарями рецептів та лікуванням, забезпечувати надання відчужувачу медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями-спеціалістами; щотижнево забезпечувати відчужувача продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем його проживання, організовувати щоденне харчування відчужувача (сніданок, обід, вечеря), забезпечувати один раз на три роки демісезонним та зимовим пальтом, взуттям (по одній парі), при цьому вартість кожного із вказаних предметів не може бути вищою ніж одна мінімальна заробітна плата.

Статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до ст. 1304 ЦК України спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначала, що відповідач з моменту укладення зазначеного договору взятих на себе зобов'язань жодним чином не виконувала та не виконує на даний час, оскільки постійно перебуває за межами України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що у будинку позивача протягом останнього часу проведені різні дороговартісні ремонтні роботи, які були проведені за кошти ОСОБА_5 Крім того, встановлено, що відповідач постійно передає із-за кордону позивачу посилки із засобами особистої гігієни, постільну білизну, нижню білизну, одяг, забезпечила відчужувача інвалідним візком, медичним інвалідним ліжком, милицями, біотуалетом, надавала кошти для підтримання позивача у післяопераційни період, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, оскільки допомогу надає мати відповідача, а договором не передбачено виконання послуг особисто

ОСОБА_5

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22 травня 2015 року та ухвали апеляційного суду Волинської області від 08 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від

22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від

08 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання спадкового договору залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко