Справа №463/2376/14-ц
Провадження №2/463/119/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання» про поновлення на роботі, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення його на посаді директора структурного підрозділу - малого державного підприємства «Ромгал» Державного підприємства «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працює директором вказаного вище структурного підрозділу підприємства відповідача, і 17.04.2014р., перебуваючи в банківській установі, отримав інформацію про проведення відповідачем змін в картці із зразками підписів та відбитком печатки структурного підрозділу МДП «Ромгал», в якому він займає посаду директора, у зв'язку з чим, прийшов до висновку, що його або ж звільнено, або ж переведено із займаної посади. В цей же день він звернувся до банківської установи з листом про надання роз'яснень, і відповідь банку підтвердила такі його висновки. Оскільки звільнення, або ж переведення відбулось з порушенням чинного законодавства, в тому числі в частині завчасного повідомлення про наступне звільнення або переведення, вважаючи свої трудові права порушеними, вимушений захищати їх в судовому порядку у спосіб пред'явлення даного позову про поновлення на роботі. При цьому, враховуючи, що в.о. директора підприємства відповідача на роботу не з'являється, він не взомзі отримати будь-яку інформацію з даного приводу.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги, дав пояснення аналогічні вищенаведеним, підтвердив, що на роботу він виходить, хоча підприємство не працює, але не може отримати в адміністрації будь-яку інформацію з даного приводу. Заробітної плати також не отримує, хоча така йому нараховується. Тому, позов просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Позиції щодо суті спору не висловлював, проте, в апеляційних скаргах на ухвалу про відкриття провадження у справі вказував, що звільнення позивача відбувалось за погодженням Міністерства промислової політики України, і крім цього, з 26.05.2014р. відповідач перебуває у стані припинення. За погодженням з позивачем, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається із записів трудової книжки позивача, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.3-6), з 10.09.1997р. останній займає посаду директора структурного підрозділу - малого державного підприємства «Ромгал» Державного підприємства «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання».

Зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України.

ВСУ під час розгляду цивільної справи № 6-156цс12 сформулював правову позицію від 26.12.2012р., де на основі аналізу цієї норми роз'яснив, що така обставина виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена у ст. ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 61 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

В п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що в даній категорії справ судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові.

Юридично значущим фактором під час вирішення питання про поновлення на роботі є факт проведення звільнення, яке оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Виключно звільнений працівник може ставити вимогу про поновлення на роботі. Основним правовим наслідком звільнення в трудовому законодавстві є припинення виплати заробітної плати.

Проте, як вбачається з довідки про заробітну плату позивача від 27.03.2015р. (а.с.73), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, останньому до січня 2015р. нараховувалась заробітна плата, що є неможливим для працівника, у якого припинені трудові відносини з роботодавцем.

Крім того, в самій трудовій книжці, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.6), відсутній запис про звільнення або ж переведення позивача із займаної ним посади, і це при тому, що така копія 15.05.2015р., тобто за декілька днів до пред'явлення позову, завірена старшим інспектором відділу кадрів МДП «Ромгал» ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як зазначив ВСУ в своїй постанові від 03.09.2014р., винесеній під час розгляду справи № 6-84цс14, з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В цивільному праві під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити та реалізувати своє право повністю або частково.

В справі яка розглядається, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що останнього звільнено або ж переведено із займаної посади, і як випливає з мотивів позову, навіть для ОСОБА_1 це є лише припущенням, що виключає можливість існування його суб'єктного права в стані порушення, і як наслідок, виключає можливість здійснення захисту цього права.

Лист банківської установи від 06.05.2014р. (а.с.7), яким на думку позивача підтверджуються його припущення про звільнення або переведення, висновків суду не спростовує, оскільки, по-перше, інформація про трудові відносини, яка отримана від третьої особи, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України не може вважатись належним доказом звільнення, а по-друге, сам зміст цього листа вказує про відсутність у банку інформації про трудові конфлікти позивача.

Аналогічно, не спростовує висновків суду і позиція відповідача, який хоч і не представив суду доказів, проте висловився про звільнення позивача з підстав та в порядку, передбаченому чинним законодавством. Як встановлено судом, наказу про звільнення у період до пред'явлення даного позову відповідач не виносив, а будь-який інший наказ про звільнення, якщо такий дійсно виносився після пред'явлення позову, з огляду на не реалізацію позивачем свого права змінити позовні вимоги (ст. 31 ЦПК України), не може бути предметом позовних вимог у даній справі і не може досліджуватись судом в процесі її розгляду.

З огляду на викладене та беручи до уваги мотиви позову, у суду відсутні правові підстави для ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі, оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів його звільнення. Невиплата заробітної плати, яка згідно долученої довідки йому нараховувалась, також не може бути підставою для задоволення позову, позаяк стягнення заборгованості із заробітної плати є самостійним способом судового захисту, який в даному випадку не пов'язаний із поновленням на роботі.

Таким чином, позов не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3,10,27,57,58,59,60,61,131,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 36, 40, 41 КЗпП України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання» про поновлення на роботі на посаді директора структурного підрозділу Малого Державного Підприємства «Ромгал» Державного підприємства «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.