Справа № 372/1476/15-ц Головуючий у І інстанції Проць Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5720/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 12.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Дмитрієвої Л.Д.,

та секретаря Роговської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки і піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 8584 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 23 жовтня 2009 року. Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, між банком та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, згідно якого відповідачка передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Вказує, що ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 03 лютого 2015 року складає 66 144,24 доларів США, що за курсом НБУ від 03 лютого 2015 року еквівалентно 1 074 182 грн. 46 коп. Оскільки відповідачі своїх зобов'язань за кредитним договором не виконують, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, надавши банку право укладати договір купівлі-продажу від імені відповідача та наділити іншими необхідними для укладання договору повноваженнями, а також виселити відповідачів із вказаної квартири.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року позов задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, шляхом її продажу позивачем із наданням йому необхідних повноважень для реалізації цього майна, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а у решті рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що звернувши стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, на її думку, здійснив подвійне стягнення боргу, оскільки судовим рішенням уже було стягнуто з неї на користь банку заборгованість по кредиту, а також що судом не було враховано інтересів малолітньої дитини, яка проживає у спірній квартирі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачами не було виконано своїх зобов'язань за кредитним договором та кошти у добровільному порядку не повертаються, то у такому випадку позовні вимоги у частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №KIO0GA00000225, згідно якого банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 8584 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 23 жовтня 2009 року. Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, між банком та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №KIO0GA00000225, згідно якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 12-15).

З матеріалів справи також вбачається, що станом на 03 лютого 2015 року за відповідачами наявна заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом 7930,18 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 22357,49 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 152,64 доларів США. При цьому, офіційний курс гривні до іноземної валюти на день проведення розрахунку становить 1 долар до 16,24 грн. (а. с. 4-7).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 329 доларів США, що еквівалентно 120795 грн. 52 коп., та судові витрати у рівних частинах по 603 грн. 98 коп. та 60 грн. з кожного (а. с. 60-62).

Згідно довідки ВДВС Обухівського МРУЮ №9791/8 від 03 серпня 2015 року станом на 03 серпня 2015 року боржником ОСОБА_2 згідно матеріалів виконавчого провадження сплачено 1165 грн., тобто заборгованість за кредитним договором у повному обсязі не погашена (а. с. 101-а).

Відповідно до ст. 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлюється, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ч.1 ЦК України встановлюється, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ч.1 п.1 ЦК України визначено строк (термін) виконання зобов'язання, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень вказаної статті Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідачами не було виконано своїх зобов'язань по сплаті кредитних коштів, а тому порушені майнові права позивача підлягають захисту шляхом надання йому права на реалізацію іпотечного майна.

Разом з тим, колегія суддів враховує положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Встановлений зазначеним Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника), а тому наявність законодавчої заборони на стягнення іпотечного майна не може бути у даному випадку безумовною підставою для скасування у цій частині оскаржуваного рішення.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції невірно звернув стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідачкою ОСОБА_2 здійснюється погашення боргу за кредитним договором, є безпідставними, оскільки на теперішній час рішення суду не виконано, а тому позовні вимоги про звернення стягнення на квартиру підлягають задоволенню.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: