АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/5635/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Марфіна Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Кабанченко О.А.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошових коштів,-

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 66180,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1993 року, який розірвано рішенням суду 31 січня 2013 року.

05 серпня 2003 року між позивачем та Регіональним відділенням у м.Києві Державного фонду сприяння молодіжному будівництву укладено Кредитну угоду №35, згідно із умовами якої позивачу надано кредитні кошти у розмірі 127915 грн. Мета угоди - фінансування будівництва житла за адресою АДРЕСА_1.

10 жовтня 2006 року між позивачем та Іпотечним центром у м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному будівництву" укладено іпотечний договір для забезпечення виконання зобов"язань за кредитною угодою, на виконання якої позивачем 19 жовтня 2006 року із ЗАТ "СК Українська страхова група" укладено договір страхування предмету іпотеки.

В подальшому позивач набув право власності на зазначену квартиру та 26 червня 2013 року, за згодою дружини, відчужив її на підставі Договору купівлі-продажу за ціною 856000 грн.

Кошти від продажу квартири сторони поділили за домовленістю в такій пропорції: 4/5 на користь відповідача, 1/5 на користь позивача.

Позивач зазначає, що ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18 лютого 2014 року у справі між цими ж сторонами про стягнення з позивача аліментів була встановлена обставина, що станом на 21 вересня 2012 року подружні стосунки між сторонами припинено.

З посиланням на встановлену судовим рішенням обставину, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню 66180,77 грн.

Зазначена сума включає в себе платежі, що здійснені після 21 вересня 2012 року - 74718,04 грн. у рахунок виконання зобов"язань за Кредитною угодою №35; 1621,05 грн. у рахунок виконання зобов"язань за договором страхування; 6386,88 грн. у рахунок оплати комунальних платежів, послуг зв"язку та інтернету, з урахуванням частки, що припала на позивача після розподілу коштів від продажу квартири ((74718,04 грн. + 1621,05 грн. + 6386,88 грн.) /5 х 4 = 66180,77 грн.).

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 02 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину грошових зобов"язань виконаних ОСОБА_1 за Кредитною угодою №35 від 05 серпня 2103 року, укладеною між Регіональним відділенням у м.Києві Державного фонду сприяння молодіжному будівництву та сім"єю в особі ОСОБА_1 у загальному розмірі 2154,53 грн. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину сплачених ОСОБА_1 витрат з оплати житлово-комунальних послуг по утриманню спільного сумісного майна в розмірі 3193,44 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

- стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину грошових зобов"язань виконаних ОСОБА_1 за Кредитною угодою №35 від 05 серпня 2013 року, укладеною між Регіональним відділенням у м.Києві Державного фонду сприяння молодіжному будівництву та сім"єю в особі ОСОБА_1 у загальному розмірі 14209,53 грн.

- стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину сплачених ОСОБА_1 витрат з оплати житлово-комунальних послуг по утриманню спільного сумісного майна в розмірі 3193,44 грн.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд згідно із ч.1 ст.70 СК України щодо рівності часток подружжя при поділі спільного майна, повинен був виходити з рівності часток кожної сторони при сплаті за спільний кредит грошових коштів в сумі 72030,04 грн., що підтверджено квитанцією №377939 від 29 травня 2013 року.

Зазначає, що суд взяв до уваги той факт, що ці кошти були сплачені з суми 95920 грн., яку сторони отримали у якості завдатку за продаж спільного сумісного майна. Але при цьому необхідно було урахувати те, що кожна сторона мала право власності на 1/2 частину цих коштів, тобто на 47960 грн. відповідно, а також той факт, що 24000 грн. відповідач витратила на власні потреби.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на відсутність впливового значення висновків у рішенні по справі про стягнення аліментів для вирішення цієї справи, зокрема і у зв"язку із відмінністю предметів позовних вимог. Вказує, що у період, за який позивач просить стягнути кошти, сторони спільно проживали по 04 червня 2013 року.

Одночасно зазначає, що приймала особисту участь у виконанні зобов"язань та витратах, компенсація яких є предметом позовних вимог, та сторони спільно проживали у цей період. При цьому, внаслідок встановленої позивачем заборони, доступу до мережі інтернет вона не мала.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача.

Відповідач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги відповідача та заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ст.ст. 68-70 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.3 ст.61, ст.65 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, єоб»єктом права спільної сумісної власності подружжя. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 31 січня 2013 року розірвано шлюб між сторонами.

05 серпня 2003 року між сім'єю в особі позивача (позичальник) та Регіональним відділенням в м.Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву укладено Кредитну угоду №35, відповідно до умов якої надано кредит на будівництво житла за адресою: АДРЕСА_1.

10 жовтня 2006 року між позивачем та Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1.

На виконання п.3.1.7 договору іпотеки, 19 жовтня 2006 року позивачем з ЗАТ «СК «Українська страхова група» був укладений договір страхування.

Зі змісту ухвали Апеляційного суду м.Києва від 18 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, судом першої інстанції установлено, що в ухвалі міститься такий висновок: «те що ОСОБА_1 сплачує кошти на повернення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки кредитний договір між ним та ПАТ «Платінум Банк» на кредит у розмірі 30326 грн. зі сплатою 9,9900% річних на строк до 01 жовтня 2015 року був укладений 21 вересня 2012 року, тобто після припинення ним подружніх відносин з позивачем, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2013 року».

Також судом установлено, що на виконання умов Кредитної угоди №35 позивач після зазначеної в ухвалі Апеляційного суду м.Києва дати (21 вересня 2012 року) сплатив: 27 вересня 2012 року - 888 грн. за квитанцією №169330; 26 грудня 2012 року - 900 грн. за квитанцією №175068; 15 березня 2013 року - 900 грн. за квитанцією №357417 та 29 травня 2013 року - 72030,04 грн. за квитанцією №377939.

За договором страхування спільного сумісного майна позивачем сплачено 1621,05 грн., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №8875 від 12 жовтня 2012 року.

29 травня 2013 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за змістом якого, при підписанні цього договору позивач отримав від покупця ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 95920 грн.

26 червня 2013 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 856000 грн.

Відповідно до даних розписки від 26 червня 2013 року відповідач отримала від позивача 88350 доларів США від продажу зазначеної вище спільної квартири для подальшого придбання двокімнатної квартири для себе та двох дітей.

При відчуженні спільної квартири сторони добровільно відступили від рівності часток у спільному сумісному майні, поділивши отримані від продажу належної колишньому подружжю квартири кошти у частках 1/5 позивачу та 4/5 відповідачу.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з безпідставності вимог позивача про стягнення з відповідача суми коштів у розмірі еквівалентному її частці від продажу квартири (4/5), зазначивши, що ця частка стосується конкретно визначеного майна подружжя, інші ж права та зобов"язання є рівними.

У зв"язку із цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 1/2 суми коштів за Кредитною угодою та договором страхування, які сплачені 27 вересня 2012 року - 888 грн. за квитанцією №169330; 26 грудня 2012 року - 900 грн. за квитанцією №175068; 15 березня 2013 року - 900 грн. за квитанцією №357417 та 12 жовтня 2012 року - 1621,05 грн., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №8875 2154,53 грн. ((888 грн. + 900 грн. + 900 грн. + 1621,05 грн.) / 2).

При цьому, щодо неможливості урахувати при вирішенні справи суму 72030,04 грн., які сплачені за Кредитною угодою 29 травня 2013 року за квитанцією №377939, суд першої інстанції виходив з того, що сплата на виконання Кредитної угоди 72030,04 грн. відбулась за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, тому ця сума не може бути предметом поділу.

Щодо вимог про відшкодування позивачу здійснених ним витрат за надані комунальні послуги, послуги зв'язку та Інтернету, суд першої інстанції виходив з того, що такі мають бути поділені порівну, оскільки досягнути при поділі коштів від продажу квартири домовленість про спосіб їх поділу не може поширюватися на інші правовідносини.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та не спростовуються доводами апеляційних скарг.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині вирішення судом першої інстанції питання щодо сплати за спільний кредит грошових коштів в сумі 72 030,04 грн. відповідно до квитанції №377939 від 29 травня 2013 року, відхиляються колегією суддів, оскільки, вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив, що вказана сума була сплачена з коштів, отриманих від продажу спільного майна. Такі висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовуються, а твердження позивача в цій частині ґрунтуються на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині помилково висновку суду в частині встановлення часу окремого проживання відхиляються колегією суддів, оскільки припинення подружніх стосунків з вересня 2012 року підтверджується наявними у справі доказами, які відповідачем не спростовані. Обставини щодо часу припинення подружніх стосунків, викладені в ухвалі Апеляційного суду м.Києва від 18 лютого 2014 року, узгоджуються з даними позовної заяви про розірвання шлюбу, а також підтверджено відповідачем в суді апеляційної інстанції, яка вказала про припинення шлюбних стосунків з вересня 2012 року, але проживання в одній квартирі до червня 2013 року. Проте, посилання відповідача на факт проживання до червня 2013 року в одному помешканні висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки не дає підстав уважати про продовження подружніх стосунків до цього періоду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо участі в утриманні спільного майна, відхиляються колегією суддів, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, відповідачем не надано.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав правильну оцінку зібраним у справі доказам.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

О.А. Кабанченко