АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 р. ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка - ОСОБА_4, яка проживала у кв.АДРЕСА_1, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - зазначену квартиру.

Зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем покійної, однак приватним нотаріусом винесено постанову про відмову в прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку.

Вказувала, що строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин, оскільки про смерть тітки вона дізналася в кінці жовтня 2012 р., й окрім того зазначала, що проживає на значній відстані - в м. Полтава.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визначити їй додатковий тримісячний строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на вирішення питання про права і обов'язки скаржниці, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Рішення суду першої інстанції про наявність правових підстав до задоволення заяви узгоджується з сукупністю зібраних у справі доказів.

Звертаючись у суд з позовом, ОСОБА_3 обґрунтовувала вимоги необхідність визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 для реалізації свого права як спадкоємиці майна покійної.

На підтвердження доводів про наявність родинних відносин з покійною, ОСОБА_3 долучила до матеріалів справи рішення Апеляційного суду Полтавської обл. від 03 квітня 2013 р., яким встановлено, що ОСОБА_3 є племінницею покійної ОСОБА_4 /а.с.4-7/.

Матеріали справи свідчать, що на підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_3 зверталася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину /а.с.56,57/.

Встановлено, що дії приватного нотаріуса ОСОБА_3 оскаржено не було.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази успадкування ОСОБА_3 майна покійної ОСОБА_4 в установленому законом порядку.

Оспорюючи законність рішення суду про визначення ОСОБА_3 додаткового строку для прийняття спадщини, представник ОСОБА_2 посилався на те, що апелянту на праві власності на підставі договору дарування від 25 квітня 2014р. належить кв.АДРЕСА_1, а тому рішенням суду першої інстанції, яке ухвалено 25 липня 2013 р., порушено її права.

З долучених до матеріалів справи доказів - витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, убачається, що 25 квітня 2014 р. право власності на кв.АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, складеного 25 квітня 2014 р. ОСОБА_6 /а.с.52/.

Разом з тим, відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» остільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорення саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні та суспільні інтереси, (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані, оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановлено, що на час ухвалення районним судом по справі рішення - 25 липня 2013 р., ОСОБА_2 не була власницею нерухомого майна.

Окрім цього, колегія суддів враховує й долучені до справи докази про те, що на підставі вчинених у подальшому договорів купівлі-продажу, право власності на кв.АДРЕСА_1 04 листопада 2014 р. набув ОСОБА_7, а 16 січня 2015р. - ОСОБА_8 /а.с.193-195/.

Отже, ОСОБА_2 не була власницею кв.АДРЕСА_1, як на час ухвалення рішення, так і нині, у зв'язку з відчуженням нерухомого майна 04 листопада 2014р.

Зазначені обставини не дають підстав для висновків про те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_2

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/15605/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1590/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.