№ 312/165/15-ц
№ 2/312/61/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року с. Велика Білозерка

Великобілозерський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Рогоза А.Ю.

при секретарі Сиротюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Велика Білозерка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великобілозерської сільської ради, третя особа: Енергодарська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Великобілозерської сільської ради, третя особа: Енергодарська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, в якій зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_2, який за життя побудував у 1950-х роках житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Станом на 18.06.2015 року, згідно проведеної інвентаризації, за технічним паспортом житловий будинок позначений літерою «А», прибудова - літерою «а», ганок - до «а», козирок - до «а», погріб з шийкою - літерою «Пг», літня кухня - літерою «Б», сарай - літерою «В», гараж - літерою «Г», сарай - літерою «Г1», вбиральня - літерою «Д», сарай - літерою «Ж», навіс - літерою «З», літня кухня - літерою «К», замощення - літерою «І», паркан - літерою «№10», водопровід - літерою «№3», ворота - літерою «№4», паркан - літерами «№5», «№7», «№8», «№9», хвіртка літерою «№6». Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,12 га. Позивач, як єдиний спадкоємець, який бажав прийняти спадщину, у встановлений законом строк звернувся до Енергодарської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Земельні ділянки, які залишилися після смерті батька, ОСОБА_1 прийняв у спадщину та йому були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок та прибудинкові споруди, нотаріусом було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я ОСОБА_2. Зважаючи на те, що зазначений житловий будинок побудований на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, то на думку позивача, можна вважати, що його батько був власником будинку, а, позивач, прийнявши у спадщину частину спадкового майна, вважається таким, що прийняв спадщину в повному обсязі. З урахуванням викладеного, позивач просить суд встановити факт володіння на праві приватної власності ОСОБА_2 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року житловим будинком з придомовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за технічним паспортом: житловий будинок позначений літерою «А», прибудова - літерою «а», ганок - до «а», козирок - до «а», погріб з шийкою - літерою «Пг», літня кухня - літерою «Б», сарай - літерою «В», гараж - літерою «Г», сарай - літерою «Г1», вбиральня - літерою «Д», сарай - літерою «Ж», навіс - літерою «З», літня кухня - літерою «К», замощення - літерою «І», паркан - літерою «№10», водопровід - літерою «№3», ворота - літерою «№4», паркан - літерами «№5», «№7», «№8», «№9», хвіртка- літерою «№6», Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 та визнати право власності на вказане домоволодіння.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, пояснивши, крім викладеного у позові, що сам житловий будинок та прибудинкові споруди, зазначені у позові були побудовані ОСОБА_2 протягом 1958-1992 років на відведеній у встановленому законом порядку земельній ділянці, занесені до подомової книги Великобілозерської сільської ради.

Представники відповідача Великбілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області та третьої особи Енергодарської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явились, надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представники відповідача погодились з позовними вимогами.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.10-11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення підсобного господарства, яка розташована на території Великобілозерської сільської ради Великобілорзерського району Запорізької області, земельну ділянку площею 1,79 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Червоної сільської ради Великобілорзерського району Запорізької області, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 62-88).

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (смерті спадкодавця) і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини, не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1269-1270 ЦК України).

Як вбачається з копії спадкової справи № 62/2015, вказана справа відкрита нотаріусом Енергодарської міської державної нотаріальної контори за заявою ОСОБА_1 (а.с.62).

Позивач звернувся у встановлений законом 6-місячний строк з дня відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини за законом - 21.03.2015року (а.с.62).

Дружина спадкодавця та мати позивача - ОСОБА_5, а також син спадкодавця та брат позивача - ОСОБА_6 21.03.2015 року звернулися доЕнергодарської міської державної нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2. Зміст ст. 60 СК України, ст.ст. 225, 229-231, 233, 1270, 1273-1275 ЦК України їм було роз'яснено (а.с.71-74 ).

09.07.2015 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,79 га, що розташована на території Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 117590, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства (а.с.77-82).

10.07.2015 року державним нотаріусом Енергодарської державної нотаріальної контори позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована на території Великобілозерської сільської ради, АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 05-500603, цільове призначення якої ведення підсобного господарства (а.с.83-88).

Разом з тим, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Енергодарської міської державної нотаріальної контори від 10.07.2015р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, як того вимагає п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України (а.с.19)

Згідно довідки Виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області від 04.06.2015 року № 1370 ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 1956 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.13).

У відповідності до записів у Погосподарській книзі № 14 Великобілозерської сільської ради, оригінал якої досліджено у судовому засіданні, власником домоволодіння по АДРЕСА_1 з 1958 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року був ОСОБА_2 (а.с.102-104).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Розяснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, суд дослідивши оригінал Погосподарської книги № 14 Великобілозерської сільської ради, пересвідчивсь, що з 1958 року власником житлового будинку по АДРЕСА_1, 1958 року побудови, був ОСОБА_2.

Наявність вказаного запису у погосподарській книзі суд оцінює у сукупності з іншими доказами: технічними паспортами на домоволодіння, за якими користувачем зазначений ОСОБА_2, довідкою Виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради від 04.06.2015 року про присвоєння домоволодінню поштової адреси, Державним актом на право приватної власності на землю, за яким ОСОБА_2 на підставі рішення Великобілозерської сільської ради народних депутатів від 17 грудня 1993 року № 53 передається у приватну власність для ведення підсобного господарства земельна ділянка площею 0,12 га розташована на території Великобілозерської сільської ради.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок та прибудинкові споруди за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Вимоги позивача щодо встановлення низки юридичних фактів задоволенню не підлягають, оскільки являються обставинами у справі, якими обґрунтовувалися позовні вимоги і які підтверджені відповідними письмовими доказами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК, 1216, 1218,1261, 1269, 1270 ЦК України, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з придомовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, позначені за технічною документацією: літерою «А» - житловий будинок, прибудова - літерою «а», ганок - до «а», козирок - до «а», погріб з шийкою - літерою «Пг», літня кухня - літерою «Б», сарай - літерою «В», гараж - літерою «Г», сарай - літерою «Г1», вбиральня - літерою «Д», сарай - літерою «Ж», навіс - літерою «З», літня кухня - літерою «К», замощення - літерою «І», паркан - літерою «№10», водопровід - літерою «№3», ворота - літерою «№4», паркан - літерами «№5», «№7», «№8», «№9», хвіртка- літерою «№6», в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : А.Ю. Рогоза