Справа № 215/7535/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:

головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Пасько М.В.

представника відповідача Давиденко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ "КЗРК" про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначив, що у період з 09.12.2002 р. по 20.11.2014 р. працював у ПАТ "КЗРК", виконував різні роботи: підземний машиніст бурової установки 3-го розряду, підземний заточник 4-го розряду, підземний прохідник 3-го - 5-го розрядів в підземних умовах з повним робочим днем. Звільнений 20.11.2014 р. згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується записами в трудовій книжці.

За час роботи отримав професійне захворювання, яке було встановлено Українським НДІ промислової медицини, що підтверджується повідомленням про професій не захворювання вих. № 08/21-0797 від 02.04.2014 р. : Радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ другого ст.). Вегетативно-сенсорна полінейропатія рук помірно виражена з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ст..), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ст..) та трофічними порушеннями на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.. ( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст..). ЛН першого ступеня.

По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що складений акт розслідування причин виникнення від 23.05.2014 р.

Як зазначено в п. 16 Акту професійне захворювання виникло за таких обставин:працюючи в підземних умовах шахти ім. Леніна підземним прохідником, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, виконував весь комплекс робіт по проходці гірничих виробок різної конфігурації за допомогою прохідницького обладнання. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням.

В п. 19 Акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_2 на шахті ім.. Леніна впродовж 11 років 4 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.

За первинним висновком МСЕК від 27.10.2014 року йому була встановлена третя група інвалідності, втрата професійної працездатності в розмірі 50 % з яких: 10 % по радикулопатії, 30% - ВСП, 10% ХОЗЛ - з 29 вересня 2014 р. по 01 жовтня 2015 р. та зазначено, що він має потребу у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, курсу лікування.

Нормою ст. 43 Конституції України , закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 КЗпП України також закріплені норми щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці.

Але, відповідач не виконав вимоги Закону, що призвело до того, що у віці 40 років, він став інвалідом, втративши 50% працездатності.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з професійним захворюванням змінився його спосіб життя та його якість, що завдає йому моральних страждань. Він змушений звільнитися з роботи, постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Відчуває себе немічним та безпорадним: його турбує та не дає спокою стійкий біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових і колінних суглобах, іррадіацією болю в кінцівках. Турбує оніміння кінцівок, утруднення ходи. При фізичному навантаженні відчуваю задишку. Це дуже заважає спілкуванню з оточуючими, завдає йому психологічної травми. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, очікування можливого погіршення стану здоров'я заважає будувати плани на майбутнє, створюючи почуття пригніченості, розпачу, психологічного дискомфорту. Негативні зміни здоров'я мають незворотний характер. Моральну шкоду оцінюю у 50 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, в своїх запереченнях зазначив, що позивач працював у шкідливих умовах праці на таких підприємствах: з 23.11.1994 по 19.02.1995р. - інструктором у воєнізованій охороні АТ "Суха Балка"; з 28.03.1995 по 12.12.1997р. - водієм в ТОВ "Промснаб"; з 09.12.1998р по 05.09.2001р. - гірником, заточником 4-го розряду, на ш. ім. Фрунзе, дільниця № 32, № 14; з 09.12.2002р. по 20.11.2014р. - підземним машиністом бурової установки 3-го розряду, підземним заточником 4-го розряду, підземним прохідником 3-го - 5-го розрядів на шахті імені Леніна. На підставі вищевикладеного слід зробити висновок про те, що позивач працював в шкідливих умовах праці не тільки на ПАТ "Кривбасзалізрудком", а й на інших підприємствах, що підтверджується трудовою книжкою позивача. Отже, загальний трудовий стаж ОСОБА_2 становить 23 роки і 7 місяців та лише 12 років і 2 місяці позивач працював на підприємстві відповідача. Отже, ПАТ "Кривбасзалізрудком" не відповідає за шкоду, заподіяну іншими підприємствами. Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що "вина підприємства у виникнення професійного захворювання підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання".Відповідно до ст. 38 Закону України "Про охорону праці" державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснює центральний орган виконавчої влади з нагляду за охороною праці.

Згідно із п.4 Положення Держгірпромнагляд відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює в установленому порядку державний нагляд за додержанням законодавства з охорони праці в частині промислової безпеки, безпечного ведення робіт юридичними та фізичними особами, які відповідно до законодавства використовують найману працю. При цьому норми Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення" та "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачають право органів санітарно-епідеміологічної служби та Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання нагляду за додержанням законодавства з охорони праці. А як наслідок, дані органи не мають повноваження встановлювати наявність або відсутність порушення зазначених норм. Враховуючи вищезазначені положення законодавства України, висновок комісії, зазначений в акті розслідування професійного захворювання зроблений з перевищенням повноважень, передбачених чинним законодавством України. Отже, даний висновок не може бути належним доказом наявності порушення з боку відповідача законодавства з охорони праці. Належними доказами порушення норм законодавства з охорони праці можуть бути лише відповідні приписи органів Держгірпромнагляду про усунення порушень норм законодавства з охорони праці. Однак, дані докази не були надані суду позивачем.

Відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 27.12.2001р. № 528, наявність шкідливих умов праці на підприємствах законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого.

У п.1.6. Гігієнічної класифікації зазначається, що робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів може бути дозволена тільки при застосуванні засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом). Захист часом - це зменшення шкідливого впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу на працюючих за рахунок обмеження часу їхньої дії; введення внутрішньо змінних перерв, скорочення робочого дня, збільшення тривалості відпустки, обмеження стажу роботи у конкретних умовах.

Таким чином, робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об'єктивним явищем.

Крім того, відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства, надавав позивачу додаткову відпустку за роботу в таких умовах праці.

Також, укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, на якому він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження.

Тобто, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальності у вигляді моральної шкоди і за цієї підстави.

Більше того, згідно ст. 14 Закону України "Про охорону праці" № 2694-ХП від 14.10.1992 працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Таким чином, за роки праці у шкідливих умовах позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував важку роботу, що і призвело до значної втрати його здоров'я, також позивач не звертався до роботодавця з заявами про вжиття заходів щодо усунення шкідливих умов праці.

Вищенаведене свідчить про те, що саме позивач винен у виникненні в нього професійного захворювання, яке призвело до втрати професійної працездатності.

Крім того судом 1-ї інстанції належним чином повинен бути встановлений факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2

Різновидом висновку медичних органів, як підстави для відшкодування моральної шкоди, може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Такі висновки слід розглядати в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого., а обставини справи щодо спричинення позивачу моральної шкоди повинні доводитись відповідними висновками медичних установ, але позивач таких документів не надав.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Для визначення розміру моральної шкоди, позивач виходив з розміру середньомісячної заробітної плати та розміру втрати працездатності встановленої відповідно до довідки виданої МСЕК. Формула визначення розміру моральної шкоди не може відповідати засадам розумності і справедливості, адже середньомісячний заробіток, та рівень втрати працездатності не можуть слугувати засобом визначення фізичних та душевних страждань яких зазнав позивач у зв'язку з професійним захворюванням. Разом з тим, діючим законодавством не передбачено порядку визначення розміру суми яка підлягає компенсації в якості моральної шкоди у зв'язку з чим, сума в розмірі 184 061,40грн., яка зазначена в позовній заяві не відповідає вимогам визначеним в ч. З статті 23 Цивільного кодексу України. Вищенаведене свідчить про те, що розмір моральної шкоди який ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача є необґрунтованим та значно завищеним. Задоволення цього позову за рахунок ПАТ "Кривбасзалізрудком" буде суперечити вимогам ст. ст. 8, 46 Конституції України, ст. 9 Закону України "Про охорону праці", ст. ст. 21, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст. ст. 4, 999 ЦК України, ст. ст. 8, 213 ЦПК України, а тому в позові просить відмовити у повному обсязі.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач 09.12.2002 р. по 20.11.2014 р. працював у ПАТ "КЗРК", виконував різні роботи: підземний машиніст бурової установки 3-го розряду, підземний заточник 4-го розряду, підземний прохідник 3-го - 5-го розрядів в підземних умовах з повним робочим днем. Звільнений 20.11.2014 р. згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується записами в трудовій книжці.(а.с.5-11).

По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що складений акт розслідування причин виникнення від 23.05.2014 р.

Як зазначено в п. 16 Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в підземних умовах шахти ім. Леніна підземним прохідником, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, виконував весь комплекс робіт по проходці гірничих виробок різної конфігурації за допомогою прохідницького обладнання. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням.

В п. 19 Акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_2 на шахті ім.. Леніна впродовж 11 років 4 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. (а.с.15-18).

За первинним висновком МСЕК від 27.10.2014 року позивачу була встановлена третя група інвалідності, втрата професійної працездатності в розмірі 50 % з яких: 10 % по радикулопатії, 30% - ВСП, 10% ХОЗЛ - з 29 вересня 2014 р. по 01 жовтня 2015 р. та зазначено, що він має потребу у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, курсу лікування.(а.с.19-20).

Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 27.10.2014 року, право на відшкодування моральної шкоди виникло з 27.10.2014 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, тобто після того як вступив в силу Закон України „ Про внесення змін до Закону України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 лютого 2007 року, яким виключено частину 3 ст. 34 вищеназваного закону.

Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.13 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України положення цього кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З урахуванням вищевикладеного і виходячи з положень п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюються на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.05.2014 р., який затверджений державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.(а.с.15-18).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 50% втрати працездатності , а також характер захворювань, пов'язаних з спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_2 24 000,0 грн.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 84, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди - 24 000,00грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: