Ухвала

іменем України

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Чернівці в інтересах держави в особі виконавчого комітету Чернівецької міської ради до департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру, витребування майна з незаконного чужого володіння, за касаційною скаргою заступника прокурора Чернівецької області на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах держави в собі виконавчого комітету Чернівецької міської ради, у якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 18 січня 2012 року про передачу в особисту власність ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право приватної власності від 18 січня 2012 року на цю квартиру, видане ОСОБА_7, та витребувати із незаконного володіння ОСОБА_6 спірну квартиру та передати її у власність територіальної громади м. Чернівці в особі виконавчого комітету Чернівецької міської ради.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 грудня 2011 року № 846/22 ОСОБА_8 як учаснику бойових дій та особі, яка потребує поліпшення житлових умов, видано ордер на квартиру АДРЕСА_1, який 16 січня 2012 року відмовився від її приватизації, оскільки вже використав своє право на безоплатну приватизацію квартир у м. Чернівці, проте спірна квартира не була повернута у власність територіальної громади м. Чернівці.

18 січня 2012 року департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради видано розпорядження № 49247 про передачу ОСОБА_7 (сину ОСОБА_8.) в особисту приватну власність цієї квартири та свідоцтво про право власності, яку він 08 лютого 2012 року продав ОСОБА_6

Разом із тим 23 січня 2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці було визнано незаконними: п. 10.1 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12 лютого 2008 року № 92/3 про постановку на квартирний облік ОСОБА_8, а також рішення виконкому міської ради від 27 грудня 2011 року № 846/22 про видачу йому ордера на спірну квартиру.

Отже, департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради безпідставно видав розпорядження про передачу в особисту приватну власність ОСОБА_7 квартири та свідоцтво про право власності на неї.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Чернівецької області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_7 отримав у власність квартиру згідно із законом, правомірно використав своє право на безоплатну приватизацію, а визнання незаконними постановки його батька ОСОБА_8 на квартирний облік та рішення про видачу йому ордера на вселення у цю квартиру не може бути підставою для задоволення позову.

Проте з такими судовими рішеннями погодитися не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 грудня 2011 року № 826/22 ОСОБА_8 видано ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1 його разом із членами його сім'ї - сином ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_9

З 03 січня 2012 року ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований у цій квартирі та звернувся до уповноваженого органу приватизації із заявою про приватизацію займаного ними житла.

18 січня 2012 року розпорядженням департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради № 49247 передано в особисту власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, у якій він мешкає, на підставі якого йому видано свідоцтво про право приватної власності на цю квартиру.

08 лютого 2012 року ОСОБА_7 продав квартиру ОСОБА_6

23 січня 2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2014 року, визнано незаконними пункт 10.1 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12 лютого 2008 року № 92/3 про постановку на квартирний облік ОСОБА_8 та рішення виконкому міської ради від 27 грудня 2011 року № 846/22 про видачу йому ордера на спірну квартиру.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав вимог ч. 4 ст. 10, ст. ст. 213-214 ЦПК України та не визначився із колом осіб, які повинні брати участь у справі, не роз'яснив сторонами можливості залучення до участі у справі ОСОБА_7 як співвідповідача та його батька ОСОБА_8 як третьої особи та не вирішив цього питання у порядку, передбаченому ст. ст. 32, 33, 35 ЦПК України, не з'ясував, чи може ухвалене рішення вплинути на їх права та обов'язки.

При цьому суд не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не врахував, що єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, як передбачено ст. 58 ЖК УРСР, отже, не перевірив, на підставі чого ОСОБА_7 користувався квартирою на час її приватизації з урахуванням того, що рішення про видачу ордера його батьку ОСОБА_8 на вселення у спірну квартиру визнано незаконним рішенням суду, яке набрало законної сили, і ці обставини відповідно до ст. 61 ЦПК України не потребують доказування, не надав їм належної оцінки.

Не перевірив доводів позивача про те, що право приватизації залежить від права користування житлом, та не встановив, чи не впливає визнання незаконним рішення про видачу ордера на право ОСОБА_7 користуватись житлом, а відтак не перевірив законності проведення приватизації, а пославшись на те, що він приватизував квартиру як її мешканець, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а пославшись на те, що визнання незаконним рішення про видачу ордера не тягне за собою визнання недійсним самого ордера, та описки у номері цього рішення, постановив передчасну ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області задовольнити частково, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева А.В. Маляренко В.О. Савченко