У Х В А Л А

пр. № 6/759/278/15

ун. № 759/8820/15-ц

19 листопада 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань заяву ОСОБА_1 про внесення виправлень у виконавчому листі по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач (стягувач) звернувся до суду з заявою про внесення виправлень у виконавчий лист по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування вимог заяви заявник посилається на те, що у виконавчому листі не вірно зазначено адресу проживання відповідача, не зазначено паспортні дані відповідача, ідентифікаційний код боржника, не зазначено місця роботи боржника, а тому на підставі ст. 369 ЦПК України, просить заяву задовольнити.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, а відтак суд вважає можливим розгляд зазначеного питання у їх відсутність, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду питання про виправлення описки у відповідності до ст. 369 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно до ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначається: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідувальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб-платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб-громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті, що видавав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", встановлено, що індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані зазначаються у виконавчому документі, якщо вони відомі суду.

Зі змісту резолютивної частини рішення суду вбачається, що судом не вказано ідентифікаційний номер боржника, а зміст резолютивної частини рішення викладається у виконавчому листі у відповідності до ч.1 п. 4 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження".

В матеріалах справи відсутній індивідуальний ідентифікаційний номер відповідача, оскільки вказана інформація є конфіденційною і відповідь може надаватися лише на вмотивовані рішення суду, з клопотання про забезпечення доказів у справі, шляхом витребування відомостей з Державної податкової служби України щодо надання відомостей про ідентифікаційний номер боржників представник позивача до суду до ухвалення рішення не звертався.

Відповідно до ч.4 Наказу Міністерства юстиції України №30/44 від 26.02.2013 р. суди загальної юрисдикції подають запити до Державної податкової служби України через Адміністратора автоматизованої системи документообігу суду. Запит повинен містити відомості про підставу надання (судове рішення, що набрало законної сили) та інші реквізити, визначені протоколами обміну інформацією, а Державна податкова служба України надає інформацію про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників та стягувачів до судів загальної юрисдикції на підставі судових рішень, що набрали законної сили, для внесення цих даних до виконавчого документа, що видається відповідно до вимог процесуального законодавства.

Рішення суду від 02.12.2014 року ухвалювалось та оформлювалось відповідно до положень Глави 7 ЦПК України "Судові рішення" та матеріалів справи. При вирішенні питання про відкриття провадження від суду не вимагається отримання даних про ідентифікаційний код боржника, дані відомості суду відомі не були, оскільки не були зазначені в матеріалах заяви, а тому у судовому рішенні на підставі якого було видано виконавчі листи не було допущено помилку в розумінні ст.369 ЦПК України, отже, за таких умов відсутні правові підстави для їх виправлення.

Крім того, зміст рішення суду від 02.12.2014 року містить усі обов'язкові відомості, зазначені в ст. 215 ЦПК України.

Посилання стягувача на те, що у виконавчому листі, не вірно зазначено адресу проживання відповідача, спростовується матеріалами справи, зокрема відповіддю з АДП УДМС України в м. Києві, де зазначено, що ОСОБА_2, проживає по АДРЕСА_1

Окрім того, даний виконавчий лист видано в межах стягнення виплати суми платежу за один місяць, рішення підлягає виконанню негайно в порядку ст. 367 ЦПК України.

Для виконання судового рішення у цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили або допущено до негайного виконання, стягувачу за його письмовою заявою видається виконавчий лист.

А тому у виконавчому листі, в тій частині, який судом допущено до негайного виконання, дата набрання рішення законної сили не ставиться.

Серед іншого, стягувач не позбавлдений можливості оскаржити постанову державного виконавця в порядку ст. 383 ЦПК України.

У відповідності до ст.369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Аналізуючи норми наведеної статті, суд зазначає, що помилка - це описка, зумовлена неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка, помилки у написанні складених чисел тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер, а саме: написання прізвищ та імен, адреси, найменування спірного майна, зазначення дати і строків тощо.

Обставини на які посилається представник заявника як на підставу для внесення виправлень у виконавчий лист, яку начебто було допущено судом при видачі виконавчого листа в частині зазначення ідентифікаційного номеру відповідача, не є помилкою, оскільки при ухваленні рішення суду такі вимоги не ставились і не мають істотного характеру та не можуть вплинути на суть прийнятого судом рішення (ухвали).

З огляду на викладене, заява про внесення виправлення у виконавчому листі є необґрунтованою та безпідставною, а отже такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно абзацу 5 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, зазначені в статті 293 ЦПК відповідно до буквального змісту кожного із пунктів. Зокрема, підлягає оскарженню ухвала про забезпечення позову, а не про відмову в забезпеченні; про відмову поновити пропущений процесуальний строк, а не про його поновлення; про визнання мирової угоди, а не про відмову в її визнанні тощо. Також можуть бути оскаржені ухвали, зазначені у частині четвертій статті 135, статтях 211 та 397 ЦПК, та ухвали про визнання заяви про перегляд заочного рішення неподаною та повернення її заявникові. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 209-210, 219, 223, 293, 294, 369 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про внесення виправлень у виконавчому листі по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.Ключник