Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1762/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Стрєльнікова Д.В.

при секретарі Куртась К.В.,

розглянувши 18 листопада 2015 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку та незавершений будівництвом жилий будинок,

в с т а н о в и в :

25.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області зі змісту якого вбачається, що позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївській район, с. Надбузьке, вул. Лісова, 2-А, а також на незавершений будівництвом жилий будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 04.01.1996 року померла його баба ОСОБА_3, яка за життя подарувала його батькові незакінчений будівництвом жилий будинок.

24.12.2014 року помер його батько ОСОБА_4. При цьому 02.12.2014 року батько позивача склав заповіт, яким заповідав все своє майно йому (позивачеві).

Позивач зазначив, що звернувшись в червні 2015 року до нотаріуса з метою подачі заяви про прийняття спадщини, до складу якого входить вище зазначене майно, він отримав постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, через те, що на момент смерті його баби ОСОБА_3 з нею ніхто не проживав. Також після смерті останньої спадкова справа не заводилася, а на момент її смерті був живий її син ОСОБА_4. У зв'язку з цим нотаріус зазначив, що він (позивач) не входить до кола спадкоємців ОСОБА_3

При цьому позивач підкреслює, що його батько ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3, оскільки в силу ст. 549 ЦК УРСР вступив в управління та володіння спадковим майном.

З огляду на це позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності як на земельну ділянку, що за життя належала його бабі ОСОБА_3, так на незавершений будівництвом жилий будинок, що за життя належав його батькові ОСОБА_4

Ухвалою суду від 12.11.2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_2.

В судове засідання позивач не з'явився. Подав заяву про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився. При цьому подав заяву про визнання позову, в якій клопотав про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа в судове засідання також не з'явився і подав заяву з клопотанням розглядати справу за його відсутності, повідомивши про відсутність заперечень проти позову.

Дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, суд дійшов такого.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 05.08.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована на території Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, вул. Лісова, 2а) після смерті його баби ОСОБА_3, яка померла 04 січня 1996 року.

При прийнятті такого рішення нотаріус послався на те, що на момент смерті ОСОБА_3, з останньою ніхто не проживав та осіб які б фактично вступили у спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР не має. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась. Крім того, на момент смерті спадкодавці був живий її син ОСОБА_4, а тому позивач не входить до кола спадкоємців які б могли спадкувати за ОСОБА_3

Крім того, постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 05.08.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована на території Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, вул. Лісова, 2а) після смерті його батька ОСОБА_4, який помер 24 грудня 2014 року.

Приймаючи дане рішення нотаріус зазначив, що позивачем не було подано необхідних для оформлення документів, а саме правовстановлюючого документу, яким би підтверджувалося, що ОСОБА_4 належить земельна ділянка для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташовані на території Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, вул. Лісова, 2а).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 04.01.1996 року у віці 76 років в м. Миколаєві.

ОСОБА_4 помер 24.12.2014 року у віці 71 року в м. Миколаєві.

Згідно актових документів про народження і шлюб позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_4 і ОСОБА_6. Крім того ОСОБА_3 доводиться позивачеві бабою, а ОСОБА_4 матір'ю. (а.с. 114-116, 121-123, 126-128)

З заповіту складеного ОСОБА_4 02.12.2014 року вбачається, що все своє майно не залежно від місця знаходження та складу, і на яке він матиме право, в т.ч. незакінчений будівництвом жилий будинок з земельною ділянкою, що розташований в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області, вул. Лісова, буд. № 2 А, він заповідав позивачу ОСОБА_1.

Укладений 03.10.1995 року і нотаріально посвідчений договір свідчить про те, що за життя ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 незакінчений будівництвом жилий будинок, що знаходиться в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області по вул. Лісовій № 2-а.

Державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 4339, виданий Надбузькою сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 28.09.1995 року свідчить, що земельна ділянка площею 0,12 га розташована на території Надбузької сільської ради в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області по вул. Лісовій, 2-а призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку і була надана у власність ОСОБА_3 (далі земельна ділянка).

Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого.

Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася, заяви про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальних органів не подавалися і на момент смерті із цим спадкодавцем ніхто не проживав.

Разом із тим, судом встановлено, що на земельній ділянці, яка за життя належала ОСОБА_3, розташований незавершений будівництвом жилий будинок, подарований нею своєму синові ОСОБА_4. Даний будинок знаходився у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_4 до моменту смерті останнього. Цей будинок, як об'єкт нерухомості, є таким що нерозривно пов'язаний із земельною ділянкою на якій він розташований. Отже, зазначена обставина дозволяє суду зробити висновок, що після смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_4 прийняв спадщину, оскільки у відповідності до ст. 549 ч. 1 п. 1 ЦК УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, до складу якого входить зазначена земельна ділянка.

В свою чергу після смерті ОСОБА_4 у відповідності до ст. 1269 ч. 1 ЦК України позивач, шляхом подачі 19.06.2015 року відповідної заяви до нотаріального органу, прийняв всю спадщину за заповітом, яка відкрилася після смерті його батька. (а.с. 100)

Оскільки позивач подав заяву про прийняття спадщини, то у відповідності до ст. 1218 ЦК України він успадкував права та обов'язки, що належали спадкодавцю ОСОБА_4 До таких успадкованих позивачем прав у відповідності зі ст. 1225 ч. 1 ЦК України відноситься і право на земельну ділянку.

Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечать закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Ст. 16 ч. 2 п. 1 ЦК України передбачає такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права.

Тому суд знаходить позов в частині визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на земельну ділянку обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Розв'язуючи позов в частині визнання за позивачем права власності на незавершений будівництвом жилий будинок, суд вважає наступне.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав.

Так, за загальним правилом ст. 331 ч.ч. 2, 3 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України).

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Дослідженням наданих доказів встановлено, що нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину лише в частині земельної ділянки. Що ж стосується незавершеного будівництвом жилого будинку, розташованого на цій земельній ділянці, то в цій частині позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину не відмовлено.

Оскільки позивачем не надано суду доказів неможливості оформлення в нотаріальному порядку спадкових справ в частині незавершеного будівництвом жилого будинку, у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 24 грудня 2014 року у віці 71 років в м. Миколаєві право власності на земельну ділянку площею 0,12 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області, вул. Лісова, 2-а), передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, що на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії МК № 4339, виданого 28 вересня 1995 року Надбузькою сільською радою Миколаївського району Миколаївської області і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, належала ОСОБА_3, померлій 04 січня 1996 року.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_7

18.11.2015