Справа № 761/7961/14-ц
Провадження №2/761/145/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

25 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Звонцовій О.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору та стягнення сум, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що10.05.2011 р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг спрямованих на набуття права власності на нерухоме майно за договором довічного утримання. Фактично у позивача була домовленість з фірмою «Турбота» про те, що він мав сплатити посередницькі послуги за отримання у власність квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_5.. В наступному 11.05.2011 року я уклала Договір Довічного утримання (догляду) який був посвідчений приватним нотаріусом Кравченко О.П., зареєстрований у реєстрі № 384. Також позивач сплатила відповідачу суму, що була еквівалентна 14 684 доларів США - 116 750 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2013 року, яке набрало чинності 14.01.2014 року було визнано недійсним з моменту його укладення договір довічного утримання від 11.05.2011 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Рішення мотивоване тим, що згідно Акту № 11 посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи від 20.06.2013 року ОСОБА_5 страждав на захворювання «шизофренія параноїдальна форма» та не міг усвідомлювати наслідки своїх дій та керувати ними, об'єктивно сприймати обставини значення та юридичні наслідки укладення договору від 11.05.2011р. ОСОБА_5 страждав на хронічне психічне захворювання та також перебував у зв'язку з цим на обліку, про що мав бути обізнаний відповідач. Також відповідач мав знати, що громадяни які страждають на хронічні психічні захворювання не можуть самостійно укладати цивільно-правові угоди в тому числі і довічного утримання. Згідно рішення суду, яким визнаний недійсний договір довічного утримання (догляду) з позивача стягнуто на користь позивачки 12 662 грн., що для мене є збитками, які я понесла не з власної вини а з вини позивача, а тому вони мають бути стягнуті на мою користь. Також введенням позивача в оману відповідач завдав мені моральних збитків, які полягають в тому, що я вимушена була суттєво змінити свій звичайний спосіб життя, мене неодноразово викликали до суду та правоохоронних органів в тому числі до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві та обвинувачували в шахрайстві з приводу укладеної мною угоди. Позивач не знала жодної інформації про гр. ОСОБА_5 незважаючи на те, що відповідач отримав від мене значну суму начебто за послуги в тому числі юридичні. За таких обставин позивач просить суд визнати недійсним договір про надання послуг від 10.05.2011 р., стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 140 985 грн. 60 коп., що еквівалентно 14 686,00 доларів США, збитки у розмірі 12 662,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

В подальшому представник позивача уточнив вимоги, зазначивши, що спірний правочин є удаваним і тому він має бути визнаний недійсним, відповідач не виконав свої зобов'язання по договору та має повернути отримані за договором кошти та стягнуту судовим рішенням суму у розмірі 12 662,00 грн. та компенсувати моральну шкоду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Не заперечував щодо укладення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього а адресу суду не надходило.

Суд, керуючись ст.ст. 169,224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що 10 травня 2011 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг № 10/05-1 за умовами якого виконавець взяв на себе зобов'язання надати послуги, спрямовані на набуття позивачем у власність рухомого або нерухомого майна за договором довічного утримання, укладеного з третіми особами, а позивач взяв на себе зобов'язання оплатити надані послуги.

Вартість послуг. Що надаються, відповідно до п. 3.1. договору становлять 14 686, доларів США (116 750,00 грн.).

Як свідчать матеріали справи, 11 травня 2011 року позивачем було укладено договір довічного утримання з ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

В цей же день 11.05.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписали акт прийому-передачі наданих послуг.

З даного акту вбачається, що відповідач надав інформаційно-консультаційні послуги з придбання замовником у власність нерухомого майна за договором довічного утримання в АДРЕСА_1, а замовник отримав та сплатив ці послуги відповідно до умов договору. Послуги надані на суму 116 750,00 грн., що є еквівалентом 14 686,00 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р ОСОБА_5 помер.

Рішенням Шевченківського районного суду см. Києва від 09.10.2013 р. за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Ольга Петрівна, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди визнано недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_7 стягнуто кошти у розмірі 17 671 грн. 40 коп.

14.01.2014 р. колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2013 р. в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та в цій частини в задоволенні позову відмовлено. В частині стягнення судових витрат рішення залишено без змін та викладено регулятивну частину в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 судові витрати пов'язані з проведенням судової психіатричної експертизи в сумі 10 304 грн. 00 коп., витрати пов'язані з наданням правової допомоги в сумі 2000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 358 грн. 0 коп.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2015 р. залишено без змін.

При цьому судом встановлено, що починаючи з 1974 року ОСОБА_5 перебував на обліку лікаря-психіатра, а з 1992 року йому встановлена інвалідність ІІ групи безстроково, у зв'язку із психічним захворюванням.

Зважаючи на такі обставини, позивач просить суд визнати недійсним договір про надання послуг від 10.05.2011 р. з підстав його удаваності, оскільки ОСОБА_2 був обізнаний щодо психічного стану ОСОБА_5 і приховав це від неї. Крім того з відповідач має відшкодувати суму у розмірі 12 662,00 грн. - збитки, які стягнуто з позивача за рішенням суду та витрати на посередницькі послуги у розмірі 14 686,00 доларів США.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ст. 235 ЦК України удаваним правочином є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Збитками в розумінні ст. 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В свою чергу положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на те, що доказів удаваності вчиненого сторонами правочину надано не було, як і не було доведено, що стягнуті за рішенням суду кошти є в розумінні положень ст. 22 ЦК України збитками позов в частині визнання угоди недійсною з підстав її удаваності та стягнення 12 662,00 грн. задоволенню не підлягає.

З іншого боку приписами ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зважаючи на вимоги чинного законодавства, беручі до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку щодо задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача 14 686,00 доларів США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у. зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Слід зазначити, що за вимогами чинного процесуального законодавства, , обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань спричинених відповідачем, а тому не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. №,11,57,60,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 22,23,213,235,1212 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 суму у розмірі 16 686 доларів США.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 3 654 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя: