АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Рейнарт І.М.

при секретарях Івановій А.А., П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Київська міська рада про відновлення первісного стану земельної ділянки, знесення самочинно збудованої будівлі та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 753/8403/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10851/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У квітні 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_6 звернувся до суду с позовом до ОСОБА_3 в якому просив відновити первісний стан земельної ділянки, яка їй належить, шляхом знесення будівлі відповідача, що частково споруджена на земельній ділянці позивача. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 5 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивач є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (с/т «Енергетик») для ведення садівництва, яка межує з земельною ділянкою відповідача. У грудні 2014 року позивачем виявлено порушення меж належної їй земельної ділянки збоку відповідача, що було підтверджено відповідною технічною документацією, виготовленою за наслідками обстеження земельних ділянок спеціалістом із землеустрою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в частині відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав позивача.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено та враховано пояснення сторін по справі, оскільки факт того, що відповідач порушив межі земельної ділянки позивача, шляхом самовільної забудову на її частині, сторонами визнається та не заперечується, а отже згідно ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що є беззаперечною підставою задоволення позову.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги надані позивачем абрис та схему розташування, які містяться у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж ділянки, яка є доказом незаконного спорудження відповідачем будівлі на земельній ділянці позивача.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції незаконно послався у своєму рішенні на суперечливу документацію, надану відповідачем, а саме в технічному паспорті на садовий будинок вказано, що довжина ділянки відповідача на межі з ділянкою позивача складає 30,0 га та 20.0 га. У свою чергу в схематичному плані земельної ділянки, який міститься в технічному паспорті на садовий будинок вказано, що 30,86 га та 21.96 га, відповідно. Дана обставина свідчить про те, що дана документація була виготовлена з грубим порушенням законодавства або взагалі є підробленою, що було проігноровано судом.

У судовому ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю представника третьої особи.

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засіданн, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1 (с/т «Енергетик») у Дарницькому районі м. Києва (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), загальною площею 0.0587 га (далі - Ділянка 1).

Як вбачається із технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1 (с/т «Енергетик») у Дарницькому районі м. Києва (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), виготовленої 18.11.2014 року ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_1 кадастровий план Ділянки-1, загальною площею 0.0587 га та периметром 99.29 м. має наступний опис меж:

Від А до Б: Землі загального користування (АДРЕСА_1), довжина - 19.12 м.

Від Б до В: ОСОБА_8 (НОМЕР_2), довжина - 30.37 м.

Від В до Е: ОСОБА_9 (НОМЕР_3), довжина - 2.32м.

Від Е до Д: ОСОБА_10 (НОМЕР_4), довжина 16.67м.

Від Д до Е: ОСОБА_11 (НОМЕР_5), довжина - 0.56 м.

Від Е до А: ОСОБА_12 (НОМЕР_6), довжина - 30.26 м.

Відповідно до акту приймання - передачі межових знаків на зберігання від 20.11.2014 року ОСОБА_1 в присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок склали акт про те, що межі земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (с/т «Енергетик») у Дарницькому районі м. Києва, площею 0.0587 га, наданої користувачу ОСОБА_1 закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 6 шт., список яких додається. Абрис прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості додається. Користувач земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій щодо існуючих меж не заявлено (а.с. 20-23).

Як вбачається з договорів купівлі-продажу від 21.11.2000 року ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_3 купила належну ОСОБА_12 земельну ділянку НОМЕР_7 для ведення садівництва площею 0.0639 га , що знаходиться в АДРЕСА_1 (с/т «Енергетик») та садовий будинок НОМЕР_7, загальною площею 25.3 кв.м., жилою - 14. 40 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами (а.с. 53, 54).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.56) ОСОБА_3 належить земельна ділянка, кадастровий номер якої НОМЕР_6 (далі - Ділянка-2), площею 0.0639 га та яка має наступний опис меж:

Від А до Б: С/Т «Енергетик» (АДРЕСА_1), довжина - 20.68 м.

Від Б до В: ОСОБА_13, довжина - 30.26 м.

Від В до Е: ОСОБА_14, довжина - 17.46 м.

Від Е до Д: ОСОБА_15, довжина - 4.50 м.

Від Д до А: ОСОБА_16, довжина - 29.85 м.

Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності (а.с.61) відповідачці ОСОБА_3 належить на праві приватної власності садовий будинок НОМЕР_7 в с/т «Енергетик», площею 187.30 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1.

Відповідачем у 2008 році, на місці придбаних у первісного власника дерев'яних сараю та вбиральні побудована споруда з цегли, що складається із літніх вбиральні, душу та комори для інвентарю, загальною площею 6.8 кв.м., які 07.09.2012 року пройшли державну реєстрацію за № 2661 при оформленні технічного паспорту та свідоцтва на право власності на новозбудований садовий будинок АДРЕСА_1 (с/т «Енергетик»), що підтверджується копією інвентаризаційної справи №99085 (а.с. 57-57, 59-60). За станом на 07.09.2012 року цегляний сарай за літерою «Е» (рік побудови - 2008), площею 6.80 кв.м., висотою 2.50 м., об'ємом 17.00 куб.м. пройшов інвентаризацію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у судовому засіданні не доведено обґрунтованими та об'єктивними доказами факт порушення її права користування належною земельною ділянкою збоку відповідача шляхом зведення незаконної самочинної будівлі.

Колегія суддів погоджується з таким висновку суду першої інстанції оскільки під час судового розгляду у суді першої інстанції позивач клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи не заявляв, жодних доказів на підтвердження порушеного її права суду не надала.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач признає факт порушення прав позивача шляхом самовільної забудови, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, відповідач проти позову заперечувала та повідомляла суду про те, що на момент придбання позивачем Ділянки-1 огорожа між Ділянкою-1 та Ділянкою-2 була відсутня та умовно визначена зі слів первісних власників визначена виноградником, деревами та неглибокою канавою. Влітку 2002 року позивачем самостійно збудована огорожа між скріпними земельними ділянками, якою позивач фактично визначив в натурі межі його земельної ділянки.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані позивачем абрис та схему розташування земельної ділянки, а також те, що надані суду документи відповідачем були виготовлені з грубим порушенням законодавства або взагалі є підробленою.

Так, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги посилання сторони позивача на єдиний, на їх думку, належний доказ - технічну документацію (а.с.8), оскільки висновки зазначеної документації суперечать наявним правовстановлюючим документам щодо права власності відповідача відносно земельної ділянки, садового будинку та надвірних споруд, які на день розгляду цієї справи у встановленому законом судовому порядку не оспорені та не скасовані.

Колегія суддів також бере до уваги те, що судом першої інстанції роз'яснювалося право позивача про зміну та збільшення позовних вимог, про право на заявлення клопотання про призначення у справі судової експертизи для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань, проте сторони такими правами не скористалися.

Таким чином, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції, беручи до уваги наявні в матеріалах, надані сторонами по справі, докази, законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на правильність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218,303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді