АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/12/15
Головуючий 1 інстанції - Аркатова К.В.
Справа № 2-260/11 Доповідач - Гуцал Л.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Крилової Т.Г., Коростійової В.І.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу - Хотенець Юлія Анатоліївна, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентарізації», ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

встановила:

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просила:

- встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 з грудня 1992 року по 09 лютого 2001 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 16 жовтня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Хотенець Ю.А.;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на частку в спільній сумісній власності подружжя;

- анулювати правову реєстрацію на квартиру АДРЕСА_1 в КП «ХМБТІ» на ім'я ОСОБА_2.

Посилалася на те, що з відповідачем ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1979 року. У 1992 році шлюб між нею і ОСОБА_3 був розірваний, але його розірвання по суті було фіктивним та викликано необхідністю вирішення житлової проблеми сім'ї. У тому ж 1992 році нею сумісно з ОСОБА_3 було прийнято рішення про купівлю у Україно-Амерікано-Англійського спільного підприємства «САБ» у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1. Квартира призначалась для спільного проживання їх сім'ї, при цьому кошти за квартиру протягом 1992-1993 років вносились в основному нею, оскільки її заробітки значно перевищували заробітки ОСОБА_3 Після формального розірвання шлюбу вони не припиняли подружніх стосунків, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, виховували сина.

28 грудня 1993 року на ім'я ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором була придбана спірна квартира, в якій з серпня 1994 року вона оселилася разом з ОСОБА_3 і сином - ОСОБА_5. ОСОБА_3 зареєструвався в квартирі з 22 березня 1996 року, а вона з 01 серпня 1997 року, іншого житла вони не мали.

09 лютого 2001 року вони з ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в органах РАЦСУ, у травні 2009 року цей шлюб було розірвано, а 22 травня 2009 року вона дізналась, що ОСОБА_3, без її відома та згоди, 16 жовтня 2008 року спірну квартиру переоформив за договором купівлі-продажу на свою сестру ОСОБА_2, хоча при цьому сторони цього договору не мали на меті створення юридичних наслідків і будь яких дій щодо виконання удаваного правочину не здійснювали.

ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_5, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою та зобов'язати Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб зняти їх з реєстрації за адресою спірної квартири.

Посилалась на те, що набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2008 року, але в ній залишаються зареєстрованими ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які в квартирі не проживають, а вона несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, що нараховуються на зареєстрованих осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2011 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2012 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 липня 2011 року:

· в частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку скасувано і у задоволенні цих вимог відмовлено;

· в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5, про встановлення факту спільного проживання, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на частину квартири залишено без змін;

· в частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось.

·

06 лютого 2015 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2012 року за нововиявленими обставинами, просила його скасувати та ухвалили нове, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2

Як на нововиявлені обставини посилається на таке:

· для виплати спірної квартири АДРЕСА_1 нею та ОСОБА_3 були внесені кошти у розмірі 977 180 карбованців зі спільного сімейного бюджету - здійснено п'ять платежів, за п'ятьма квітанціями, тоді як суд першої інстанції вказав на наявність лише трьох квітанцій, а суд апеляційної інстанції не перевірив кількість квітанцій та суми здійснених платежів, що призвело до неврахування усіх доказів по справі і, як наслідок, ухвалення неправильного рішення;

· ні суд першої інстанції ні суд апеляційної інстанції при розгляді справи не порівнювали курси валют станом на 1993 рік, тоді як у цей період інфляція мала надвеликий темп. Зазначена у договорі купівлі-продажу від 28 грудня 1993 року вартість спірної квартири 4 402 400 карбованців (349 доларів США) була визначена сторонами без врахування будь-яких офіційних оцінок майна та будівельних витрат. В дійсності ці кошти взагалі не сплачувались у серпні-грудні 1993 року, оскільки вся вартість квартири станом на 22 березня 1993 року вже була внесена нею та ОСОБА_3 за п'ятьма квітанціями у загальній сумі 1 654 доларів США. Отримавши тільки у січні 2015 року довідку Управління Національного Банку України в Харківській області і здійснивши розрахунок вказаних вище сум відповідно до курсу долару США, їй стало зрозуміло які помилки допустили суди при вирішенні справи, адже вартість двокімнатної квартири у центрі міста не могла становити 349 доларів США, і ці обставини є нововиявленими та такими що суттєво впливають на вирішення справи по суті;

· суд апеляційної інстанції прийняв як доказ ксерокопію договору позики (без оригіналу) та не зважив на доводи позивача стосовно того що в серпні 1993 року ОСОБА_3 не мав необхідності отримувати позику для придбання спірної квартири, оскільки станом на 22 березня 1993 року вартість цієї квартири вже була сплачена нею та відповідачем за п'ятьма квітанціями у сумі 1 654 доларів США;

· факт внесення особисто заявником грошей за спірну квартиру могли підтвердити ОСОБА_6 та ОСОБА_7, але у допиті останніх в якості свідків заявнику було відмовлено, і такі дії суду першої інстанції обмежили позивача у наданні доказів, і ці порушення не були усунуті судом апеляційної інстанції; тоді як особисте внесення заявником грошей у СП «САБ» це нововиявлені обставини, що не були і не могли бути відомі суду на час розгляду справи;

· незважаючи на наявність рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 грудня 1992 року про розірвання шлюбу між заявником та ОСОБА_3, останні продовжували жити разом сімейним життям, а судове рішення мало фіктивний характер і його слід розцінювати, як засіб збереження квартири АДРЕСА_2, яка на той час було службовою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечували, вважали, що зазначені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими.

Заява ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2012 року задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1, п.п.1,2, ч.2 ст.361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.п.13,5,8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», задоволення судом заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами всупереч вимогам ЦПК порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950); нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неповне встановлення фактичних обставин у справі може бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному і касаційному порядку, а не для його перегляду за ново виявленими обставинами.

Доводи ОСОБА_1, на які вона посилається в своїй заяві, зводяться до того, що судами при розгляді справи були неповно встановлено фактичні обставини справи, доказам надана невірна правова оцінка та позивача обмежено у наданні доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Проте, наведені ОСОБА_1 у заяві обставини, не є нововиявленими у розумінні ст.361 ЦПК України та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення саме за нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду рішення апеляційного суду у касаційному порядку.

Не можуть бути підставою для перегляду судового рішення і посилання ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції на те, що під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій їй була надана некваліфікована правова допомога, внаслідок чого вона не змогла у повній мірі реалізувати свої процесуальні права.

З огляду на наведене, підстав для задоволення заяви про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2012 року за нововиявленими обставинами не має.

Керуючись ст.ст.361-365, ст.313 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2012 року залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: