Справа №173/1581/15-ц
Провадження №2/173/785/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шевченко О.Ю. при секретарі судового засідання Демяненко С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Водянської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Водянської сільської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 липня 2011 року помер ОСОБА_6. За життя, 26 серпня 2008 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 земельну ділянку площею 11,020 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району та яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ДП № 030596. З метою отримання спадщини 22 квітня 2015 року позивач звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою від 22 квітня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Як на поважність причин пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на те, що він не мав необхідних документів та знаходився у відрядженні в іншому місті. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що ОСОБА_6 був його знайомим, він йому допоміг матеріально, оскільки він неодноразово ночував на вокзалі, не мав коштів для існування. Деякий час ОСОБА_6 жив в його квартирі. Він склав заповіт на його імя, оскільки він надав йому кошти в сумі 30000 грн. Потім вони не спілкувалися, де він жив йому не було відомо, так само він нічого не знав про родичів померлого. У звязку з чим позивач не знав, що ОСОБА_6 помер, що і є причиною пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Про те, що ОСОБА_6 помер дізнався випадково.

Представник відповідача, Водянської сільської ради, в судовому засіданні позов визнав, суду показав, що відповідачу відомо, що ОСОБА_6 жив на території Водянської сільської ради проте на час смерті його місце проживання не відоме. Також відомо, що у ОСОБА_6 є донька, яка мешкає в с.Андріївка, але які в них були відносини відповідачу не відомо.

Представник співвідповідача, Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, також зауважив, що Головне Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не є належним відповідачем у цій справі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, оскільки вона та її сестри та брат є спадкоємцями після смерті батька, проте вони не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, оскільки їй не було відомо про спадкове майно. Окрім того третя особа посилається на те, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, суду пояснила, що про заповіт їм нічого не було відомо. Спадковим майном, а саме земельною ділянко, користувався брат ОСОБА_5, тому вважали, що він прийняв спадщину та до нотаріуса не зверталися. Вважає, що скласти заповіт батька примусив позивач.

Третя особа, ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, суду показала, що після смерті матері батько дуже змінився, деякий час він жив з нею, але в 2009 році був виписаний з її будинку. Батько обіцяв, що лишить землю братові.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

22 липня 2011 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 617360 (а.с.5) та актовим записом про смерть № 143 від 25 липня 2011 року (а.с.38).

Згідно з інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (а.с.27) за життя ОСОБА_6 неодноразово складав заповіти від свого імені та останній заповіт було посвідчено 26 серпня 2008 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 Згідно із зазначеним заповітом ОСОБА_6 заповів ОСОБА_1 земельну ділянку площею 11,020 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ДП № 030596 (а.с.9).

Зазначений заповіт не скасовано, він не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, підстав для визнання його нікчемним не встановлено.

Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 22 квітня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини з часу відкриття спадщини (а.с.8).

Згідно з ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

В судовому засіданні встановлено, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_1 не проживав разом із ОСОБА_6 Днем відкриття спадщини є день смерті ОСОБА_6 22 липня 2011 року. Таким чином ОСОБА_1, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину лише 22 квітня 2015 року (а.с.22), пропусти встановлений законом строк для прийняття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення для прийняття спадщини позивач посилається на те, що він не знав про смерть спадкодавця, у звязку з чим не звернувся до нотаріуса своєчасно. Підстав не приймати такі доводи позивача у суду не має, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач не проживав разом зі спадкодавцем, не є його родичем, а тому причини пропуску строку для прийняття спадщини повязані обєктивним труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, зокрема те, що позивачу не було відмомо про смерть спадкодавця. У звязку з чим суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача.

При цьому суд не приймає до уваги доводи третіх осіб з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст. 1235 цивільного кодексу України визначено, що заповідач має право призначити своїм спадкодавцем одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У звязку з чим суд відхиляє доводи третіх осіб про те, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, оскільки позивач є особою, яка визначена у заповіті ОСОБА_6, а тому має право на спадкування за заповітом.

Також є необґрунтованими доводи третіх осіб про те, що заповіт є недійсним та його не потрібно приймати до уваги з огляду на те, що недійсність заповіту або його окремих розпоряджень може бути встановлена лише судом у встановленому законом порядку, тобто за позовом заінтересованої особи та з підстав, визначених законом. Підстав для визнання заповіту нікчемним судом, зокрема складання заповіту особою, яка не мала на це права, а також складання його з порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення, не встановлено.

Суд, з метою недопущення порушення прав третіх осіб, залучив за власною ініціативою дітей ОСОБА_6 (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5П.) до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, розяснив їм їх права та обовязки, створив всі умови для можливості реалізувати їм свої права, в тому числі право звернутися до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, якщо вони вважають, що їх права порушені, проте з часу залучення третіх осіб до участі у справі, суду не було надано доказів того, що заповіт від імені ОСОБА_6 ними оспрювався у встановленому законом порядку.

Окрім того суд звертає увагу на те, що на момент своєї смерті ОСОБА_6 не був зареєстрованим взагалі. За своїм останнім місцем реєстрації по вул.. Чехова, 17 у м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області він був знятий з реєстрації ще 10 лютого 2009 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 143 (а.с.38) та не заперечували в судовому засіданні треті особи.

Відповідно до спадкової справи, яку було досліджено в судовому засіданні, треті особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися (а.с.21-34). 4 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.59).

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1217, 1233, 1234, 1269, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Водянської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер 22 липня 2011 року, протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю. Шевченко