АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7806/15 Головуючий 1 інст. - Стеганцов С.М.
Справа № 637/704/15
Категорія : спадкові Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Івах А.П., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної держадміністрації, Волоськобалаклійської сільської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківської районної держадміністрації, Волоськобалаклійської сільської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту родинних відносин.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2. Спадковим майном після смерті останнього є право на земельну частку (пай) розміром 8,98 га, що розташована на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області. За заповітом від 31 січня 2003 року вищевказану земельну ділянку ОСОБА_2 заповідав ОСОБА_1 Проте оформити право на спадщину він не має можливості, бо спірна земельна ділянка перебуває у колективній власності КСП «Нова зоря» Шевченківського району Харківської області, оскільки рішенням суду від 07 серпня 2007 року спадщину визнано відумерлою та передано повноваження щодо розпорядження земельною часткою (паєм) Шевченківській районній державній адміністрації Харківської області. Крім того, його свідоцтво про народження містить зазначення прізвища в графі батька «ОСОБА_3», тоді як його батьком є померлий ОСОБА_2, а зазначене прізвище написано помилково, бо батьки у шлюбі не перебували, проте прожили разом більше 30 років.

Тому, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд встановити факт того, що він є сином ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Волоська Балаклія Шевченківського району Харківської області. Визнати за ним право власності на земельну частку (пай), що розташована на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, розміром 8,98 га в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним сином ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що він є єдиним спадкоємцем спірної земельної ділянки, а спадщина не могла бути визнана судом відумерлою, оскільки він від неї не відмовлявся, а прийняв спадщину на час її відкриття.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності факту того, що позивач є сином ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, а також з того, що ОСОБА_1 вчасно спадщину за заповітом не прийняв, вона визнана судовим рішенням відумерлою, тому підстав для визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом не має.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно свідоцтва про народження батьком ОСОБА_1 вказаний ОСОБА_3, тоді як батьком позивача є ОСОБА_2 іванович.

За змістом ст. ст. 57, 59, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх доказів у справі, суд першої інстанції обґрунтовано встановлено факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним сином ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Що стосується вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в цій частині позовних вимог виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 (а.с.6).

Спадковим майном після смерті ОСОБА_2 є право на земельну частку (пай) розміром 8,98 га, що розташована на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с.7).

За заповітом від 31 січня 2003 року вищевказану земельну ділянку ОСОБА_2 заповідав ОСОБА_1 (а.с.9,12).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом після його смерті, дані цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

У відповідності до ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР ( у редакції, що діяла станом на час відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Стаття 549 ЦК УРСР дає перелік дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції).

Згідно з ст.561 ЦК УРСР та п.112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець ОСОБА_2 за заповітом, спадщину прийняв відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Шевченківського нотаріального округу Харківської області від 20.02..2014 року, спадщина складається із земельної частки (пай) розміром 8,98 га, яка перебуває у колективній власності КСП «Нова Зоря» Шевченківського району Харківської області (а.с.9).

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2007 року заяву Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання спадщини відумерлою задоволено. Визнано відумерлою спадщину у вигляді земельної частки (паю) розміром 8,98 га, що розташована на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та передано її у комунальну власність територіальної громади Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с.11).

Вищевказане рішення суду набрало чинності та не оскаржувалося.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що позивач не позбавлений права захистити свої права в інший спосіб доведення правомірності на спадкове майно.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: