У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення безпідставно набутих коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 квітня 2014 року він уклав з відповідачем ОСОБА_7 через її представника ОСОБА_8 договір купівлі-продажу, за яким відповідач продала йому належне їй нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 309, за 1 500 000 грн. Під час підписання договору позивачу були передані ключі від приміщення та оригінали правовстановлюючих документів на приміщення. Договором було передбачено, що після сплати позивачем зазначених коштів до 03 червня 2014 року сторони нотаріально посвідчать договір. Позивач сплатив 03 червня 2014 року обумовлені договором 1 500 000 грн, однак представник відповідача за дорученням ОСОБА_8 ухилився від нотаріального посвідчення договору. Позивач просив стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у сумі 1 500 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 1 500 000 грн та судовий збір у сумі 5 481 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишення у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2010 року є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 309 (а. с. 13-15).

21 березня 2014 року ОСОБА_7 видала довіреність ОСОБА_8 на розпорядження зазначеним нежитловим приміщенням, в тому числі з правом його відчуження (а. с. 25-28).

15 квітня 2014 року ОСОБА_8, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_7, уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_7 продала ОСОБА_6 належне їй нежитлове приміщення за 1 500 000 грн (а. с. 9). Під час підписання договору ОСОБА_6 були передані ключі від приміщення та оригінали правовстановлюючих документів на приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі (а. с. 11).

Умовами договору передбачено, що покупець (позивач) зобов'язаний перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок продавця.

Договором було передбачено, що після сплати ОСОБА_6 зазначених коштів до 03 червня 2014 року сторони нотаріально посвідчать договір. ОСОБА_6 сплатив 03 червня 2014 року обумовлені договором 1 500 000 грн, перерахувавши кошти на рахунок ОСОБА_8 (а. с. 72), однак останній ухилився від нотаріального посвідчення договору.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 220, 657, ч. 1 ст. 1212 ЦК України, виходив з того, що договір від 15 квітня 2014 року, який укладений сторонами, є нікчемним, оскільки не посвідчений нотаріально, згідно з довіреністю ОСОБА_8 не мав повноважень від імені ОСОБА_7 на укладання нікчемного правочину на відчуження нерухомого майна, позивачем не надано доказів, які б підтверджували набуття або збереження відповідачем без достатньої правової підстави вказаних грошових коштів за рахунок позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції вважав, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, та виходив з того, що ОСОБА_8 діяв від імені ОСОБА_7 на підставі виданої довіреності, а тому його дії відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦК України створюють права та обов'язки для ОСОБА_7, в тому числі обов'язок повернути кошти, які були набуті без достатньої правової підстави.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 цього Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, ураховуючи норми ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 просив стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти, посилаючись на те, що представник відповідача за дорученням ОСОБА_8 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, право власності за продані приміщення залишилося зареєстрованим за відповідачем, а тому відповідач без достатніх правових підстав отримав грошові кошти.

Виходячи з правових підстав, зазначених позивачем, апеляційний суд, неправильно застосувавши норми процесуального права, дійшов помилкового висновку щодо підстав заявленого позову та меж заявлених вимог та застосував наслідки недійсності нікчемного правочину.

Натомість суд першої інстанції, встановивши, що умовами договору передбачено, що покупець (позивач) зобов'язаний перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок продавця ОСОБА_7, а не її повіреного ОСОБА_8, позивач 03 червня 2014 року перерахував грошові кошти на рахунок ОСОБА_8, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували набуття або збереження відповідачем вказаних грошових коштів за рахунок позивача.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук