УХВАЛА

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про скасування судового наказу за касаційною скаргою обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 4 834 грн. 4 грудня 2014 року Дружківським міським судом Донецької області вказану заяву задоволено та видано відповідний судовий наказ.

У січні 2015 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернулось до суду з заявою про скасування вказаного судового наказу, посилаючись на те, що у довідці від 19 листопада 2014 року № 1166 є незрозумілою різниця у нарахуванні стягувачу сум доходу за кожним окремим місяцем. Встановити причини такої різниці за відсутності первинних документів є неможливим, отже є спір про право. Стягувач обґрунтовує свої вимоги лише довідкою, будь-яких інших документів на підтвердження фактичного розміру та періоду виникнення заборгованості по заробітній платі, стягувач не надав. Заявник вважав, що для підтвердження достовірних даних, вказаних у довідці також необхідно долучити документи, які підтверджують відомості про фактичне виконання стягувачем роботи та правильність нарахування заробітної плати; відомості про надання платних або безоплатних відпусток; відомості про наявність лікарняних листків. Вказані документи стягувачем не надані.

Ураховуючи наведене, заявник просив скасувати судовий наказ, виданий Дружківським міським судом Донецької області 4 грудня 2014 року.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 10 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року, заяву ОКП «Донецьктеплокомуненерго» залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОКП «Донецьктеплокомуенерго», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 доведено факт перебування у трудових відносинах з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та надано належний документ на підтвердження суми заборгованості із заробітної плати.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому також зазначив, що на час розгляду заяви про видачу судового наказу дані про наявність спору між ОСОБА_3.і ОКП «Донецьктеплокомуненерго» відносно розміру несплаченої заробітної плати відсутні.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 105 ЦПК України боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

У ч. 3 цієї статті визначено зміст заяви про скасування судового наказу.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що у грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 4 834 грн.

4 грудня 2014 року Дружківським міським судом Донецької області вказану заяву задоволено та видано судовий наказ, яким з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_3 стягнуто суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 4 834 грн.

У п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» судам роз'яснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У п. 9 вказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз'яснено, що наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Апеляційний суд зазначене не врахував, не звернув увагу на те, що боржник оспорював факт перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з виробничою одиницею ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Ясинувататепломережа», а, відтак, і свій обов'язок перед стягувачем та право останнього на отримання заробітної плати.

Також не можна погодитись з висновком апеляційного суду про те, що довідку про заборгованість із заробітної плати, видану боржником, оспорює сам боржник, оскільки зазначену довідку видано виробничою одиницею ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Ясинувататепломережа», а не самим підприємством, до якого пред'явлено вимоги.

Отже, з огляду на наведене, висновки апеляційного суду про відсутність спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання є передчасними.

За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик