Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дії джерела підвищеної небезпеки та стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дії джерела підвищеної небезпеки та стягнення страхового відшкодування, обґрунтовуючи його тим, що 15 серпня 2014 року близько 20.45 год. відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_4 по вул. Заярській в м. Біла Церква, Київської області при перестроюванні не переконався, що це буде безпечним та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, що належить позивачу у справі - ОСОБА_1 Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. За постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2014 року у справі № 357/12260/14-п,3/357/3925/14, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто». Позивач просила суд стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 6090,55 грн., стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 6500,00 грн. та стягнути солідарно з обох відповідачів понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 308,60 грн..

Позивач в відкрите судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду свого представника, згідно довіреності. Представник позивача 13.02.2015 року в відкритому судовому засіданні подав до суду письмове клопотання, в якому клопотав про збільшення позовних вимог та крім вже заявлених вимог, просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь позивача пеню в розмірі 265,53 грн.. В відкритому судовому засіданні 13.03.2015 року представник позивача подав до суду письмове клопотання про зменшення та уточнення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 6090,55 грн., пеню в розмірі 265,53 грн. та стягнути понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн.. В подальшому представник позивача в відкрите судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, представник позивача подав до суду, через канцелярію суду, письмове клопотання, в якому просив провести розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» в відкрите судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, подала до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу в відсутність представника даного відповідача, уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в відкрите судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, подав до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Суд, оглянувши та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 cт. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Як вбачається з позовної заяви та додатків до неї, 15 серпня 2014 року, близько 20 год. 45 хв. відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Daewoo» державний номерний знак НОМЕР_4 по вул. Заярській в м. Біла Церква, Київської області при перестроюванні не переконався, що це буде безпечно та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку, що належить позивачу у справі - ОСОБА_1. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3 б, 10.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, а, також, пошкодив зазначені транспортні засоби та завдав матеріальних збитків позивачу. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. За постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2014 року у справі № 357/12260/14-п,3/357/3925/14, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто», відповідно до полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ремонтної калькуляції страхової компанії щодо вартості ремонту автомобіля марки SEAT ALTEA, державний номерний знак НОМЕР_3, вартість ремонту складає 6 090,55 грн.. Крім того, позивач звертався до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, однак, страхова компанія в добровільному порядку не виплачує страхового відшкодування. Так, як слідує з матеріалів справи, позивач 22 вересня 2014 року подала до страхової компанії заяву про страхове відшкодування за вказаною пригодою, а як наслідок страхова компанія зобов'язана була здійснити виплату страхового відшкодування до 21 грудня 2014 року включно /не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування/. Відтак, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, пеня за час прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 22 грудня 2014 року по 13 лютого 2015 року складає 265,53 грн. /з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування; облікова ставка НБУ з 13.11.2014р. - 14% річних, з 06.02.2015р. - 19,5 % річних/. Вищевказане підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стаття 990 ЦК України визначає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як вбачається з ч. 2 ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, враховуючи те, що цивільно-права відповідальність відповідача ОСОБА_2 забезпечена за полісом обов'язкового страхування Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», відтак, страхова компанія має відшкодувати завдану шкоду своїм страхувальником в межах ліміту відповідальності.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Цивільна правова-відповідальність відповідача ОСОБА_2 під час ДТП була застрахована в ПАТ УСК «Гарант Авто», що підтверджується копією поліса № АІ/1967573. 22.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ УСК «Гарант Авто» з заявою про страхове відшкодування. Як вбачається з копії страхового акту №000020854/01, сума страхового відшкодування по вище вказаному страховому випадку складає 6 090,55 грн..

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Як вбачається з п.п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підлягає до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь позивача 6 090,55 грн. - страхового відшкодування, та 265,53 грн. - пені. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст..ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок страхової компанії судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір в сумі 243,60 грн., а тому суд, відповідно до заявлених позовних вимог, вважає за можливе стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь позивача вказані судові витрати.

За викладених обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 990, 999, 1166, 1188, 1192 ЦК України; Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 6 090 гривень 55 копійок та 265 гривень 53 копійки пені, а всього 6 356 гривень 08 коп..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1, понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Жарікова