Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Попрас В.О.,

при секретарях - Мельник С.М., Пархоменко О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Абеленцевої Галини Володимирівни, державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Денисюк Т.С. про визнання відмови від спадщини недійсною, визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання права власності на квартиру в цілому, припинення права власності на 1/2 частку квартири, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині на житловий будинок, визнання права власності на 1/2 частку автомобіля як за пережившим подружжям, визнання права власності на 1/4 частку автомобіля в порядку спадкування за законом, припинення права власності на автомобіль, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, якому просить визнати недійсною заяву від 04.08.2009 р. про відмову від прийняття спадщини, яка залишилися після смерті ОСОБА_6, подану позивачем до Восьмої Харківської державної нотаріальної контор. Визнати ОСОБА_1 таким, що прийняв спадщину, яка залишилася після смерті дружини ОСОБА_6 Визнати недійсним в 1/4 частині Свідоцтво про право на спадщину, видане 22.04.2010 р. на ім'я ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_2. Припинити право власності ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Визнати недійсним в 3/4 частині Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22.04.2010 р. на ім'я ОСОБА_2, на автомобіль Volkswagen Getta р.н. НОМЕР_1. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля марки Volkswagen Getta, як за пережившим подружжям, право власності на 1/4 частину автомобіля марки в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_6 Всього визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини автомобілю Volkswagen Getta реєстраційний номер НОМЕР_1 та припинити право власності ОСОБА_2 на 3/4 частини вказаного автомобіля. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як за пережившим подружжям. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6, та припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину спірної квартири. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.01.1975 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений шлюб. Під час шлюбу подружжя придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_1, та автомобіль Volkswagen Getta р.н. НОМЕР_1. Крім того, ОСОБА_6 на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_2, який вона отримала в порядку спадкування за законом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. На день смерті дружини ОСОБА_6, позивач був непрацездатним, тому мав право на обов'язкову частку. Крім позивача спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_6, є її донька - відповідачка ОСОБА_2 У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 залишила заповіт на свою онуку - відповідачку ОСОБА_3, обов'язкова частка в житловому будинку, який вона заповідала ОСОБА_3, складає 1/4 частину. Крім того, спадковим майном є квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Фольксфаген-Джетта. Позивач вважає, що обов'язковим для нотаріуса є встановлення складу спадкового майна, який документально фіксується в спадковій справі. Для підтвердження складу спадкового майна нотаріус в 2009 році зібрала документи на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_2 та на автомобіль Фольксфаген-Джетта. Це весь склад спадкового майна згідно спадкової справи. Протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини, нотаріус не витребували документи, які б підтвердили, що 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 є часткою спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_6 Нотаріус не виконала будь-яких дій, які б свідчили, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 відноситься до складу спадкового майна. Тому на думку позивача нотаріус допустила часткове прийняття спадщини, порушивши вимоги ч.2 ст.1268 ЦК України, а також в порушення ч.5 ст.1273 допустила відмову від частки спадщини. Відповідно до сумісної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3, поданої нотаріусу 12.04.2010 р., до складу спадкового майна вони включили житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 та автомобіль Фольксфаген-Джетта р.н. НОМЕР_1. Квартира АДРЕСА_1 відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заявлялася, як спадкове майно. Але нотаріусу Абеленцевій Г.В. на день складання позивачем заяви про відмову від спадщини та нотаріусу Денисюк Т.С. на день видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль та на житловий будинок за заповітом достеменно було відомо склад спадкового майна, до якого належала квартира АДРЕСА_1, яка була зареєстрована на ім'я позивача, але придбана під час шлюбу із спадкодавцем ОСОБА_6, про що свідчила довідка з місця проживання, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи. В 2012 році стало відомо, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 є часткою спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_6 Відмова від прийняття спадщини здійснена позивачем за умови, що до складу спадкового майна 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 не входить, так як порушені вимоги ч.2 ст.1268 і ч.5 ст.1273 ЦК України. Позивач вважає, що тільки в 2012 році в судовому порядку було встановлено, що 1/2 частка спірної квартири є об'єктом спадкового права після смерті дружини. З'явився об'єкт спадкового права - 1/2 частина спірної квартири, з'явилося і право спадкування спадкоємців першої черги це спадкувати. В 2009 році в спадковій справі відсутній об'єкт спадкового права - 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, а тому не було права у спадкоємців її спадкувати. Позивач вважає, що нотаріуси Абеленцева Г.В. та Денисюк Т.С. не виконали вимог п.п. 8, 224 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону України «Про нотаріат». На думку позивача, те майно, яке зареєстроване за ОСОБА_6, є спадковим, а те майно, що зареєстровано за ним, не відноситься до спадкового майна. Нотаріус Абеленцева Г.В. незаконно прийняла від позивача заяву про відмову прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.5 ст.1273 відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст.225, 229-231 і 233 ЦК України. Позивач зазначає, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена ним та посвідчена нотаріусом в зв'язку з тим, що я помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, та наслідків складання заяви про відмову від спадщини. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Виходячи з вимог ст.229 ЦК України, правочин - відмова від спадщина за заповітом та законом є недійсною за обставин, викладених вище. 22.04.2010 р. нотаріусом на ім'я ОСОБА_3 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а на ім'я ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідачка ОСОБА_2, подаючи нотаріусу письмову заяву про належність до спадкового майна житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_2 та автомобілю Фольксфаген-Джетта, фактично прийняла спадщину частково, що суперечить вимогам ч.5 ст.1273 ЦК України, а відповідно до ч.2 ст.1268 спадщину на квартиру АДРЕСА_1 не прийняла. Із роз'яснення нотаріусів позивачу відомо, що до спадкового майна відноситься лише те майно, яке заявлене спадкоємцями, це житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_2 та автомобіль Фольксфаген-Джетта, тому відмова від прийняття спадщини була відносно лише заявленого спадкового майна. Позивач мешкав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 в спірній квартирі на час її смерті, тому прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги та просили позов ОСОБА_1 задовольнити. Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8, відповідачі: державні нотаріуси Абеленцева Г.В. і Денисюк Т.С. позов не визнали, вважали позовні вимоги необґрунтованими, в задоволенні позову просили відмовити. Відповідачка ОСОБА_3 належним чином повідомлялась про час і місце судового розгляду, в судові засідання не з'явилась, тому суд розглядає справу у її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі, вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

18.01.1975 р. між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено шлюб (а.с.63).

Під час шлюбу подружжя придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Volkswagen Getta реєстраційний номер НОМЕР_1. Право власності на квартиру було зареєстровано на ім'я ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 20.06.1996 р., а автомобіль був зареєстрований на ім'я ОСОБА_6

Крім того, ОСОБА_6 на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_2, який вона отримала в порядку спадкування за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с.56).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що передбачено ч.1 ст.1220 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до якої ввійшли: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Volkswagen Getta реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями за законом є її чоловік - позивач ОСОБА_1 та її донька - відповідачка ОСОБА_2, а також спадкоємець за заповітом онука ОСОБА_6 - відповідачка ОСОБА_3, на ім'я якої 28.08.2000 р. ОСОБА_6 залишила заповіт, яким заповідала належний їй житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.57).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1270 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

23.06.2009 р. до Восьмої державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.52).

04.08.2010 р. до Восьмої державної нотаріальної контори звернулись ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини та ОСОБА_1 із заявою про відмову від прийняття спадщини (а.с.53,54).

22.04.2010 р. Восьмою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 на майно, яке складається з автомобіля Volkswagen Getta, а ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_2.

Питання щодо долі квартири АДРЕСА_1 при оформлені права на спадщину нотаріусом не вирішувалось, оскільки спадкоємцями не ставилось питання щодо спадкування цього майна.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини, нотаріус не виконала будь-яких дій, які б свідчили, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 відноситься до складу спадкового майна, тому на думку позивача нотаріус допустила часткове прийняття спадщини, порушивши вимоги ч.2 ст.1268 ЦК України нотаріус, а також в порушення ч.5 ст.1273 ЦК України допустила відмову від частки спадщини. Також ОСОБА_1 посилається на те, що в 2012 році стало відомо, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 є часткою спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_6, від якої в 2009 році відповідачка ОСОБА_2 відмовилась. Відмова від прийняття спадщини здійснена позивачем за умови, що до складу спадкового майна 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 не входить, так як порушені вимоги ч.2 ст.1268 та ч.5 ст.1273 ЦК України. Позивач вважає, що тільки в 2012 році в судовому порядку було встановлено, що 1/2 частка спірної квартири є об'єктом спадкового права після смерті дружини. В 2009 році в спадковій справі відсутній об'єкт спадкового права - 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, а тому не було права у спадкоємців її спадкувати.

Однак зроблений позивачем висновок суд вважає помилковим, а його посилання на те, що в 2012 році в судовому порядку було встановлено, що 1/2 частка спірної квартири є об'єктом спадкового права після смерті дружини безпідставним, враховуючи наступне. Квартира АДРЕСА_1 входила до спадкового майна після смерті ОСОБА_6 незалежного від судових рішень, оскільки вказана квартира була придбана в період шлюбу з позивачем і відповідно до ст.60 СК України належала дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності про що ОСОБА_1 було відомо, оскільки позивач був чоловіком ОСОБА_6 і квартира придбана на його ім'я. В заяві ОСОБА_1 про відмову від спадщини від 04.08.2009 р. позивачем зазначається, що ст.60 Сімейного кодексу України йому роз'яснена (а.с.53). В заявах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини не йдеться про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частково приймають спадщину, в заяві ОСОБА_1 не вказується, що він відмовляється від частки спадщини, тому посилання на порушення вимог ч.2 ст.1268 та ч.5 ст.1273 ЦК України є також безпідставним.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 також зазначає, що нотаріуси Абеленцева Г.В. та Денисюк Т.С. в повній мірі не виконані вимоги Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки не роз'яснили позивачу обов'язковість видачі йому свідоцтва про право власності на 1/2 частку спірної квартири і автомобіля як за пережившим подружжям та спадкування 1/2 частки квартири і автомобілю, які належали по закону спадкодавцю ОСОБА_6; не роз'яснили наслідки подання заяви про відмову прийняття спадщини за законом і на обов'язкову частку; незаконно прийняли від позивача заяву про відмову прийняття спадщини на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 та на автомобіль Фольксфаген-Джетта.

Вказані доводи позивача ОСОБА_1 суд вважає їх помилковими, враховуючи наступне.

Згідно ст.68 Закону України «Про нотаріат», в редакції, що діяла на час вчення нотаріальних дій (далі Закон), нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Пунктом 8 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції, що діяла на час вчення нотаріальних дій (далі Інструкція), передбачається, що нотаріуси мають право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, складати проекти правочинів і заяв, виготовляти копії (фотокопії) документів та витягів з них, а також давати роз'яснення з питань вчинення нотаріальних дій і консультації правового характеру тільки на прохання фізичних чи юридичних осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Свідоцтво про право на спадщину згідно п.206 Інструкції видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, відповідно до п.216 Інструкції провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності.

Таким чином, нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину на нерухомість в разі подання відповідної заяви спадкоємцями, які прийняли спадщину, після надання ними правовстановлювального документа, витягу з Реєстру прав власності. В спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_6 відсутні заяви спадкоємців про спадкування квартири АДРЕСА_1, правовстановлювального документа на квартиру, витягу з Реєстру прав власності.

Статтею 71 Закону передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Проте, з письмовою заявою до нотаріуса про видачу свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні позивач ОСОБА_1 після смерті його дружини не звертався.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що нотаріуси при прийнятті від ОСОБА_1 заяви про відмову від спадщини, при видачі свідоцтва про право на спадщину керувались вимогами Закону України «Про нотаріат», Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відповідно до вільного волевиявлення заявників, матеріалів спадкової справи та норм діючого законодавства України, тому судом не встановлено порушень нотаріусами Абеленцевою Г.В. і Денисюк Т.С. вимог Закону України «Про нотаріат», Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які б стали підставою для визнання відмови ОСОБА_1 від прийняття спадщини недійсною.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.25 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України. В позові ОСОБА_1 вказує, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена ним та посвідчена нотаріусом в зв'язку з тим, що він помилявся щодо обставин які мають істотне значення та наслідків складання заяви про відмову від спадщини. Тому посилаючись на ч.1 ст.229 ЦК України, просить правочин - відмову від спадщина за заповітом та законом визнати недійсною.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або

внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Надані позивачем та його представником докази не свідчать про наявність обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_1, відмовляючись від спадщини, помилявся відносно обставин, які мають істотне значення, в даному випадку щодо спадщини, кола спадкоємців, їх прав та обов'язків. Перебіг судового розгляду, особисті пояснення ОСОБА_1, дані про стан здоров'я, його вік, взаємовідносини інших спадкоємців з ним, їх поведінка та дії нотаріусів не свідчать про обставини, які давали б суду передбачені законом підстави для визнання недійсною заяви ОСОБА_1 про відмову від спадщини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем та його представником докази не дають підстав погодитись з доводами ОСОБА_1 про наявність з його боку помилки щодо прав та обов'язків спадкоємців під час подання ним заяви про відмову від спадщини, приймаючи до уваги його життєвий досвід, логічність і послідовність дій як під час подачі оспорюваної ним заяви про відмову від спадщини, так і при вирішенні спору.

Вказані обставини були встановлені судовим рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.10.2012 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Восьма Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності (а.с.19-22). Тому вказані обставини в силу ч.3 ст.61 ЦК України не доказуються при розгляд інших справ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1261, 1268, 1270, 1272, 1301 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ