Справа № 692/365/15-ц
Провадження № 2/692/116/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року Драбівський районний суд

Черкаської області

в складі: головуючого судді - Фай В.Г.

при секретарі - Медведенко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Драбів справу за позовом

ОСОБА_1

до

СТОВ «Зернова компанія» «Хорс» села Погреби

Драбівського району Черкаської області

про стягнення заробітної плати і відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача СТОВ «Зернова компанія» «Хорс» на його користь грошову суму - розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу 1500 грн. та відшкодувати моральної шкоди у сумі 5 тисяч грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем по справі. Працює на посаді охоронника. Робота виконується згідно складених графіків чергування охорони об'єктів на Перервинцівській СТФ протягом 2014 року. 28.12.2014 року він згідно графіку чергування прийняв чергування по охороні Перервинцівської СТФ. В робочий час до нього підійшов інспектор по охороні ОСОБА_2 та старший охоронник ОСОБА_3, які запропонували йому ознайомитися з новим графіком охорони. Коли він ознайомився з графіком, то зрозумів, що графік чергування був зроблений так, що створював істотні незручності для нього, так як він проживає в сільській місцевості і нажаль у районі не існує систематичного автобусного маршруту між населеними пунктами, тому він висловив свою думку відносно нового графіку, який його не влаштовував і відмовився з цієї причини підписувати даний графік. Після цього інспектор по охороні ОСОБА_2 під тиском змусив його віддати йому ключі від усіх замків СТФ і залишити робоче місце. Він намагався пояснити ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що від роботи він не відмовляється, тобто нести охорону він буде, вищевказані особи в примусовому порядку змусили його залишити робоче місце. Без всяких пояснень протягом періоду з 28.12.2014 року по 01.02.2015 року він не був допущений до роботи. З 01.02.2015 року він знаходиться в трудових відносинах з Відповідачем. Вважає, що йому без поважних причин не виплачена заробітна плата за період з 28.12.2014 року по 01.02.2015 року, тобто відповідач повинен йому виплатити грошову суму - середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ст. 238 КЗпП України). Невиплата заробітної плати без поважних причин позбавило його нормального проживання та можливості використати права і свободи гарантовані ст. ст. 43,48 Конституції України. Він почував себе приниженим з боку відповідача, а головне була принижена його честь, гідність і ділова репутація, як чоловіка. В нього погіршилися сімейні стосунки через неможливість продовжувати активне громадське життя, в нього не було додаткових джерел фінансування сімейного бюджету, що призвело до фізичних страждань. В нього часто боліла голова, пропадав сон, були прояви депресії. За таких умов, що викликають моральні страждання, він вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав та законних інтересів. Розмір моральної шкоди він оцінює на суму 5000 (п'ять тисяч) гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги підтримали і просять суд позов задоволити з підстав наведених в позовній заяві..

Представник відповідача ОСОБА_5 заявлений позов не визнає повністю і просить суд в позові позивачеві ОСОБА_1 відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в СТОВ «Зернова компанія «Хорс» на посаду охоронника 24 квітня 2009 року, наказ № 77-к. Згідно наказу № 185 від 30.12.2013 року всіх охоронників с. Перервинці з 01.02.2014 року було переведено на позмінний графік роботи, про що всі працівники були попереджені за два місяці. Позивач з даним наказом також був ознайомлений під підпис і не мав жодних заперечень стосовно роботи по графіку. Твердження позивача про те, що нібито його 28.12.2014 року під тиском змусили залишити робоче місце і потім протягом періоду з 28.12.2014 року по 01.02.2015 року не допускали до роботи, не відповідає дійсності. 28.12.2014 року інспектор охорони ОСОБА_2 та старший охоронник ОСОБА_3 ознайомлювали охоронців с. Перервинці з складеним графіком чергувань на січень 2015 року. ОСОБА_1 підписуватися про ознайомлення категорично відмовився, мотивуючи тим, що він із запропонованим графіком несення служби не згідний, так як проживає в іншому населеному пункті і несе великі затрати на переїзд до місця роботи. Йому було запропоновано написати пояснення стосовно відмови від підпису, але ОСОБА_1 категорично відмовився таке пояснення написати і залишив робоче місце пішов у невідомому напрямку. З 28.12.2014 року до 01.02.2015 року включно позивач взагалі не виходив на роботу (без пояснення причин). На телефонні дзвінки старшого охоронника ОСОБА_3 не відповідав. За кожний день відсутності працівниками СТОВ «Зернова компанія» «Хорс» комісійно складався окремий Акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі. Після виходу на роботу 02.02.2015 року позивачем так і не були надані підтверджуючі документи наявності поважних причин, що пояснюють його відсутність на роботі з 28.12.2014 року по 01.02.2015 року. За відсутність на робочому місці ОСОБА_1 наказом № 20-к/4 від 06.02.2015 року йому була винесена догана, з який позивач також відмовився підписувати, про що був складений відповідний акт. Вважає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він не був допущений до роботи і тому знаходився у вимушеному прогулі та в результаті чого йому була завдана моральна шкода.

Суд вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні доведено, що позивач ОСОБА_1 згідно наказу № 77-к виданого генеральним директором СТОВ «Зернова компанія» «Хорс» від 24.04.2009 року був прийнятий охоронником Перервинцівського відділку з посадовим окладом згідно штатного розпису з іспитовим терміном 1 місяць, де працює до цього часу. В період часу з 28.12.2014 року до 01.02.2015 року включно, позивач ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, про що стверджують акти, складені комісіями в складі трьох-чотирьох працівників господарства, а також доповідні записки охоронця ОСОБА_6 на ім'я інспектора з охорони ОСОБА_2, службові записки на ім'я генерального директора СТОВ «Зернова компанія» «Хорс» інспектора з охорони ОСОБА_2 та старшого охоронника ОСОБА_3 про те, що охоронець ОСОБА_1 у вказаний період був відсутній на робочому місці.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 допустимих доказів на підтвердження того, що його незаконно було відсторонено від роботи в період з 28.12.2014 року до 01.02.2015 року суду не надав. Його пояснення з цього приводу повністю спростовані письмовими доказами наданими відповідачем СТОВ «Зернова компанія» «Хорс», копіями службових записок старшого охоронника ОСОБА_3 з 28.12. по 01.02.2015 року про те, що позивач ОСОБА_1 в період з 28.12.2014 до 01.02.2015 року був відсутній на робочому місці, копіями службових записок інспектора ОСОБА_2 від 13.01.2015 року та 01.02.2015 року, копіями доповідних охоронника ОСОБА_6, копіями актів про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 28.12.2014 року по 01.02.2015 року.

Згідно наказу генерального директора СТОВ «Зернова компанія» «Хорс» № 20-к/4 від 06.02.2015 року - за невиконання вимог «Інструкції з охорони праці охоронника» розділ 1 п. 1.5, а саме не вихід на зміну згідно існуючого графіку роботи, охороннику ОСОБА_1 оголошену догану.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи, що при розгляді справи не знайшли своє підтвердження обставини порушення трудових прав позивача, тому відсутні підстави про стягнення коштів за час вимушеного прогулу та для відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 3; 10;15; 58; 60, 213; 215 ЦПК України, ст. ст. 232, 233, 235; 237-1 КЗпП України, с у д,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до СТОВ «Зернова компанія» «Хорс» села Погреби Драбівського району Черкаської області про стягнення заробітної плати і відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області через Драбівський районний суд протягом десяти днів з часу його проголошення.

Головуючий: