Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа Шевченківський відділ у м.Запоріжжі управління державної міграційної служби України,про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2015 р.ОСОБА_1звернулася до суду з позовом ,в якому зазначає, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 19.01.2015 р.вона є власником 1/2 частини будинку 5а по вул.Раскової в м. Запоріжжі,в якому ніхто із членів її сім*ї або інших осіб не проживає.

З часу придбання вказаного будинку у власність,позивачу стало відомо про реєстрацію у ньому відповідача ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,котрий ,зі слів колишнього власника,у будинку не проживає з 2011 р.,в утриманні будинку участі не приймає,його місце перебування позивачу невідомо.

Посилаючись на те,що відповідач ОСОБА_2лише формально зареєстрований у належній їй на праві власності частині будинку,фактично з 2011 р.у будинку відсутній, він не є членом сім*ї позивачки, реєстрація відповідача за адресою будинку порушує її майнові права та змушує нести додаткові витрати по утриманню житла з нарахуваннями на відповідача,перешкоджає розпоряджатись будинком на розсуд власника,просить суд визнати ОСОБА_2 втратившим право користування житловим будинком по вул.Раскової 5а в м.Запоріжжі та зобов*язати Шевченківський відділ у м.Запоріжжі управління державної міграційної служби України зняти ОСОБА_2О.з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1подала письмову заяву про розгляд справи без її участі,в якій наполягала на задоволенні позову та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач в судове засідання не з*явився,викликався шляхом направлення судової повістки,яка повернута до суду за закінчення терміну зберігання.

Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження ,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив.

Відповідно до ст.74,76,77 ЦПК України відповідач вважається таким,що повідомлений належним чином та не з*явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що 1/2 частина житлового будинку 5 по вул.Раскової в м.Запоріжжі разом з належними до них господарськими будівлями та спорудами на підставі договору дарування від 19.01.2015 р.належить на праві власності ОСОБА_1,що підтверджено копією договору та витягом з Державного реєстру прав власності.

Складовою частиною житлового будинку,відповідно до витягу з Державного реєстру прав власності,складеного приватним нотаріусом ОСОБА_3,є житлова прибудова літ.А1.

Відповідно до довідки квартального комітету № 120 від 08.09.2015 р.,за вказаною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2

Реєстрація відповідача була проведена 01.09.2011 р.за згодою колишнього власника ОСОБА_4,що підтверджено довідкою адресно-довідкового бюро Запорізької області та копією домової книги.

Суд встановив,що відповідач ОСОБА_2був зареєстрований у спірному будинку як члени сім*ї колишнього власника ОСОБА_4, між ним та новим власником ОСОБА_1сімейні стосунки відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України ,члени сім*ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником.

За змістом ст.405 ЦК України,яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім*ї та підстави збереження житлових прав цих осіб,члени сім*ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період,коли зберігається право власності певної особи на це житло.

Згідно вказаних правових норм,які регулюють об*єм житлових прав члена сім*ї колишнього власника,слідує,що право члена сім*ї власника будинку(квартирі) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Оскільки закон не передбачає переходу прав і обов*язків в частині збереження права користування житлом членів сім*ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку(квартири),суд дійшов висновку,що відповідач ОСОБА_2внаслідок припинення права власності на спірний будинок колишнього власника ОСОБА_4після його дарування позивачці,втратив право користування цим будинком.

Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем під час її судового розгляду.

Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним будинком відповідачем відсутні,його реєстрація у будинку без згоди власника ОСОБА_1створює перешкоди для користування та розпорядження власністю.

Вирішуючи питання про зобовязання Шевченківського відділу у м.Запоріжжі управління державної міграційної служби України зняти відповідача з реєстрації в спірному будинку, суд дійшов висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають,оскільки заявлені до особи,яка не залучена відповідачем до участі у справі та виходячи з наступного.

Згідно ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст.119 ЦПК України.

Як передбачено ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як передбачено ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Як розяснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції»суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги в частині зобовязання зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2заявлені до особи,яка не відповідачем у справі.

Крім того, на час звернення до суду з такими вимогами позивач не зазначив в позові та не обґрунтував з посиланням на докази наявність з боку компетентних державних органів порушень його прав у вигляді бездіяльності чи неправомірних дій і не обґрунтував наявність спору з цього предмету, оскільки наявність судового рішення про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття її з реєстрації.

Також суд звертає увагу на те, що дії зі зняття з реєстрації фізичних осіб в житловому приміщенні здійснюються за заявою уповноваженої особи, у разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації фізичних осіб, зареєстрованих в житловому приміщенні, на підставі звернення особи, такі дії оскаржуються в порядку, встановленому КАС України.

Тому вимоги позивача про зобовязання компетентних органів вчиняти певні дії не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.16,383,391,405 ЦК України, ст.9,156,157 ЖК України,ст.3,10,11,57,60,208-209,212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням,зняття з реєстраційного обліку-задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившим право користування житловим приміщенням будинку 5а по вул.Раскової в м.Запоріжжі.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А. Галущенко