справа №489/4974/15-ц
номер провадження 2/489/2369/15
рішення Іменем україни

11 листопада 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

представника позивача Ремешевського Є.А.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -ПриватБанк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

встановив:

У липні 2015 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом про стягнення із відповідача кредитної заборгованості в сумі 12445,46 грн.

У позові вказав, що між сторонами був укладений договір № б/н з випуску та обслуговування Карт, відповідно до якого банк випускає Клієнту Картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладено на банківському сайті, складає між ним та банком договір.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг держатель кредитної картки має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісних підприємствах з якими банк уклав договір співпраці з сервісу та вартість покупки знаходиться в межах розрахованого банком ліміту клієнту по даному сервісу.

04.12.2013 відповідач скористалася сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісному підприємстві ТОВ «Віндовс Груп» та уклала кредитний договір № 5840, згідно якого отримала кредит у розмірі 9960,00 грн. із сплатою комісії за сервіс в розмірі 51,75 %, комісії екваєрської 1,60 % та комісії загальної 2,16 %.

Через порушенням позичальником умов кредитного договору, станом на 10.06.2015 утворилась заборгованість в сумі 12445,46 грн., яка складається із 9960,00 грн. заборгованості по кредиту, 1416,63 грн. пені, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 568,83 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, так як товар було повернуто продавцю, а договір розірвано із поверненням сплачених за нього коштів банку, що підтвердила роздруківною з терміналу ПриватБанку.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 10.03.2011 ОСОБА_3 оформила анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку та надала свою згоду на випуск і обслуговування карт.

Підписом на заяві відповідач погодилася, що заява разом Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг, з умовами якого ознайомлена.

Відповідно до пункту 1.1.1.73 Умов і Правил надання банківських послуг «Оплата частинами. Без переплат» - це послуга по організації обслуговування і проведенню розрахунків по операціям, здійсненим з використанням платіжних карт. На які поширюється послуга «Оплата частинами. Без переплат», згідно яких держатель карти доручає Банку здійснювати регулярні платежі в адрес Торговця в розмірі і кількості, указаних в квитанції, надрукованої на POS - терміналі при автоматизації послуги «Оплата частинами».

Положеннями пунктів 2.1.1.14.1, 2.1.1.14.2 Умов і Правил надання банківських послуг встановлено, що Держатель кредитної карти має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісних центрах підприємства з яким Банк уклав договір Розширеного єквайринга.

Підписання чеку, роздрукованого в POS - терміналі на підключення до сервісу «Оплата частинами» є акцептом умов використання сервісу «Оплата частинами».

Із змісту позову і письмових поясненнях представника позивача вбачається, що 04.12.2013 відповідач скористалася сервісом Оплата частинами» в торговельно-сервісному підприємстві ТОВ «Віндовс Групп», з яким банк уклав договір еквайрингу, предметом якого є проведення платежів та розрахунків, що здійснюються з використанням електронного платіжного засобу при використанні покупцями сервісу «Оплата частинами», де придбала товар на суму 9960,00 грн., сплативши перший внесок в сумі 629,76 грн.

04.12.2013 на підставі договору еквайрингу банк на поточний рахунок ТОВ «Віндовс» 6930 перерахував повну вартість товару, що позивач підтвердив випискою по поточному рахунку.

Фактичне укладення кредитного договору у зв'язку із придбанням відповідачем товару підтверджується довідкою від 18.09.2014 № Э.16.0.0.0/4-30944. В якій відображені відомості про транзакцію від 04.12.2013 із зазначенням загальної суми транзакції, суми платежу, виплаченої суми, кількості платежів тощо, а також номеру договору 5840.

Крім довідки, укладення кредитного договору підтверджується випискою по кредитній карті клієнта, відповідно до якої 04.12.2013 відповідач, сплатою першого платежу в розмірі 629,76 грн., фактично підтвердила укладення кредитного договору в межах договору, оформленого анкетою-заявою.

20.12.2013 відповідач повернула товар продавцю, що відображено у виписці по її картковому рахунку НОМЕР_2, внаслідок чого їй банк повернув суму сплаченого першого внеску - 629,76 грн.

Представник позивача пояснив, що після повернення товару, відповідач відкликала свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, але не вжила заходів і не повернула, як передбачено частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитні кошти, які були предметом договору між нею і банком.

У зв'язку із цим, станом на станом на 10.06.2015 утворилася заборгованість у розмірі 12445,46 грн., яка складається із 9960,00 грн. заборгованості по кредиту; 1416,63 грн. пені, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 568,83 грн. штрафу (процентна складова).

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилалася на роздруківку з терміналу ПриватБанку з якої вбачається, що 19.12.2013 відповідач повернула товар по договору 5840. Через що в роздруківці відображено суму договору 9960,00 грн., кількість платежів - 24, щомісячний платіж - 415,00 грн., перший платіж 04.12.2013 в розмірі 629,76 грн. та його плату, повернення 9960,00 грн., дату розірвання 19.12.2013 та у зв'язку із цим доручення відповідача банку зупинити регулярний платіж з її карти на погашення заборгованості.

Між тим, оцінюючи в сукупності докази, суд з доводами представника відповідача не погоджується, оскільки вони спростовуються випискою по карткову рахунку відповідача та випискою з поточного рахунку ТОВ «Віндовс Групп», з яких не вбачається повернення позивачу після розірвання договору коштів в розмірі 9960,00 грн.

Крім того, умовами пункту 2.1.1.10.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що якщо оплачений по Карті товар/послуга повернуті або не отримані Держатель карти повинен отримати від працівника торгівельної фірми зворотний рахунок (розрахунковий документ), який повинен містити номер карти і суму, яка підлягає поверненню. Повернення вартості товару/послуг здійснюється торгівельною фірмою шляхом зарахування суми на картрахунок Держателя на протязі 45 днів після оформлення зворотного рахунку.

Наступним пунктом наведених Умов (2.1.1.10.7) визначено, що при неотримання коштів по зворотному рахунку на протязі 45 днів Держатель повинен повідомити про це банк для урегулювання питання з торгівельною фірмою, надав копії зворотного чеку і переписки з торгівельною фірмою по даному питанню.

Як вбачається із матеріалів справи, наведених положень Умов і Правил надання банківських послуг відповідач не дотрималася та не вжила заходів для повернення кредитних коштів банку.

З положень статті 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За статтею 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями частини шостої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, подавши до закінчення цього строку особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю, відповідне повідомлення.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів.

Як вбачається із встановлених обставин, між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки скориставшись сервісом «Оплата частинами» відповідач тим самим надала свою згоду отримання коштів в кредит, з відповідними наслідками у разі порушення зобов'язань, а повернувши товар продавцю відповідач не вжила відповідних заходів по поверненню всієї суми коштів, отриманої продавцем.

За таких обставин, суд вважає доведеною вину відповідача у порушенні грошових зобов'язань, тому вимоги в частині стягнення кредиту підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд вважає доведеною вину відповідача у порушенні грошових зобов'язань, тому вимоги в частині стягнення кредиту підлягають задоволенню.

Між тим, суд не в повній мірі погоджується із стягненням неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не відповідає статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 по справі № 6-2003цс15.

Як вбачається із розрахунку позивача та Умов і Правил надання банківських послуг покладення на відповідача відповідальності у вигляді пені і двох штрафів зумовлено порушенням грошових зобов'язань, що фактично є потрійною відповідальністю за одне і те саме порушення, а тому стягненню підлягає лише штраф (фіксована частина).

Стягнення вказаного штрафу відповідає спірним правовідносинам та умовам укладеного між сторонами договору, зобов'язання за яким вважаються припинені за ініціативою відповідача через повернення товару, згоду на що надав позивач, повернувши перший внесок.

Так як вимоги банку задоволено частково (84,04 %), відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 204,72 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (іден.номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04.12.2013 № 5840, яка складається із 9960,00 грн. заборгованості по кредиту та 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), всього 10460,00 грн. (десять тисяч чотириста шістдесят гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (іден.номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 204,72 грн. (двісті чотири гривні 72 коп.).

У іншій частині вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 13.11.2015.