Справа № 729/111/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2015 р. м. Бобровиця

Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Демченко Л.М.,

при секретарі Гармаш Н.В.,

за участю: представників відповідачів ОСОБА_1. ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2010 року вона надала ОСОБА_4 в борг 265 000 доларів США. Борг останній не повернув, в зв'язку з чим вона звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів. 15.05.2013 року Дарницький районний суд м. Києва відкрив провадження за позовною заявою, наклав арешт на майно відповідача в м. Києві і направив повістку про призначення судового засідання, яку останній отримав 19.06.2013 року, а 25.06.2013 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи. Після того як, представник відповідача дізнався про те, що частина майна, на яке було накладено арешт ухвалою про забезпечення позову була продана, було надіслано додаткове клопотання про арешт іншого майна. В результаті чого ухвалою суду від 15.07.2013 року було накладено арешт на інше майно відповідача, а саме: земельні ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровими номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_5. 25.07.2013 року після накладення арешту відбулося судове засідання, на якому був присутній представник відповідача, який був обізнаний зі змістом матеріалів справи, зокрема і про арешт майна за ухвалою від 15.07.2013 року. 02.08.2013 року з метою скрити своє майно від накладення арешту, а в подальшому і від стягнення, ОСОБА_4 подарував вищевказані земельні ділянки своїй дочці ОСОБА_5 06.12.2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів було задоволено і ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.10.2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 коштів залишено без змін. Постановою виконавчої служби від 06.11.2014 року відкрито виконавче провадження по стягненню коштів за вказаним рішенням.

Таким чином ОСОБА_4., шляхом дарування земельних ділянок на користь ОСОБА_5, в порушення рішення суду, вивів майно з метою унеможливлення його стягнення в погашення простроченої заборгованості. Укладення договорів дарування порушує право позивача на належне виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики. Укладаючи вищезазначені договори під час дії арешту, згідно ухвали суду про забезпечення позову, порушує акти цивільного законодавства, а саме норми ст.ст. 14-16, 151-153 ЦПК України, ст.ст. 203, 215,216, 236 ЦК України.

Наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно означає, що відповідач не мав права розпоряджатись майном, на яке накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали, незалежно від того, які зроблені дії на стадії виконання цієї ухвали. Тому просить визнати недійсними договори дарування вищевказаних земельних ділянок, застосувати наслідки недійсності договорів дарування земельних ділянок шляхом повернення їх у власність ОСОБА_4 та стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Бобровицького районного суду від 28 січня 2015 року було накладено арешт на земельні ділянки: з кадастровим номером НОМЕР_4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,25 га, яка належить ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1; з кадастровим номером НОМЕР_5, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5947 га, яка належить ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Представник позивачки в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити з підстав зазначених в позові (а.с. 187-188) .

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_5- ОСОБА_2, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Пояснивши при цьому, що ОСОБА_5 не була стороною у вказаних спорах, участі в них не приймала і про спірні правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їй нічого невідомо. ОСОБА_3, стороною правочину договорів дарування не була і невідомо, звідки вона дізналася про укладення даних договорів. Позивачка не зазначила, якою правовою нормою передбачено визнання договору недійсним відповідно до обставин, на які вона посилається в позові. Крім того в позові не вказано, на якій підставі ОСОБА_5 є відповідачем по справі, яким чином вона порушила права позивачки, та в чому полягають її умисні дії, вчинення яких дає підстави для визнання договору недійсним. Також, з додатків до позову не вбачається, що ОСОБА_4 було відомо про існування ухвали суду від 15.07.2013 року про накладення арешту на земельні ділянки, а в резолютивній частині ухвали йдеться про особу ОСОБА_6, а не ОСОБА_4.

Крім того, в ухвалі неправильно зазначений населений пункт, де розташовані земельні ділянки, а отже вищезазначена ухвала суду про накладення арешту не може бути виконана. Позивачка отримавши дану ухвалу, яка направлялась тільки їй та реєстраційній службі, згідно матеріалів справи, не зверталась до суду з вимогами виправити описку. Крім того, відсутні і в цивільній справі Дарницького районного суду будь-які відомості відносно повідомлення відповідача про існування ухвали про накладення арешту, представником позивачки особисто подана заява про відкриття виконавчого провадження на виконання даної ухвали тільки 19.08.2013 року, вже після укладення договорів дарування.

Представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_1, також позовні вимоги не визнав та пояснив, що відсутні підстави для задоволення позову оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2013 року про вжиття заходів забезпечення позову відповідачам у справі, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, не направлялась , а була надіслана до відома ОСОБА_3 та для виконання до реєстраційної служби Бобровицького РУЮ, а отже ОСОБА_4 не було відомо про її існування і вона не могла спонукати останнього до вчинення будь-яких дій щодо збереження належного йому майна від можливого майбутнього стягнення. Останній раз він особисто знайомився з матеріалами цивільної справи 25.06.2013 року, а 25.07.2013 року він був присутній на судовому засіданні Дарницького районного суду м. Києва, але в засіданні не доводилось до відома про наявність ухвали суду від 15.07.2013 року про накладення арешту на майно ОСОБА_4 Крім того, ухвалою вищезазначеного суду було накладено арешт на вказані в позові земельні ділянки, що перебували у власності ОСОБА_6, а не відповідача - ОСОБА_4. Позивачка, її представник не зверталися до суду з заявою про виправлення описки і вона не була виправлена з ініціативи суду. Також дана ухвала не надсилалася на адресу ОСОБА_4 і про її існування він дізнався тільки у вересні 2013 року від колишньої дружини, яка отримала листа з ВДВС. Таким чином, на час укладення договорів дарування 02.08.2013 року, відповідач не знав про існування будь-яких обставин щодо можливого звернення стягнення на належні йому земельні ділянки, а тому відсутні обставини для задоволення позову.

В судовому засіданні начальник відділу ДВС Бобровицького РУЮ Романченко Ю.В., суду пояснила, що державний виконавець на виконання якому була надана представником позивачки ухвала суду повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження, так як неправильно зазначений населений пункт на території якого знаходяться земельні ділянки « Макарівці», а не Марківці, крім того неправильно зазначена особа - відповідач ОСОБА_6, а не ОСОБА_4. Однак, незважаючи на це державний виконавець відкрив виконавче провадження, виніс постанову про накладення арешту, але до реєстраційної служби її не надіслав, а також не повідомив про вчинені виконавчі дії суд та відповідача, оскільки в матеріалах виконавчого провадження на супровідному листі відсутні дата та вихідний номер. На даний час мається тільки незаконна постанова державного виконавця, яка ніяким чином не може бути виконана. Для того щоб виконати ухвалу суду необхідно щоб в ній були правильно зазначені адреса за якою знаходиться майно, особа, якій воно належить, а кадастрові номери земельних ділянок не є тими істотними умовами, на підставі яких державний виконавець вирішив би питання про накладення арешту. Оскільки, в ухвалі допущені помилки, то сторонам виконавчого провадження необхідно було звернутися до суду з заявою про виправлення описок в даному процесуальному документі. .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів, пояснення спеціаліста, суд приходить до наступного висновку виходячи з слідуючого.

Судом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 15.05.2013 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення коштів (а.с.7). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2013 року було накладено арешт на: земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6 за адресою АДРЕСА_2, площею 0,25 га, яка зареєстрована за ОСОБА_7, ідентифікаційний код НОМЕР_2; земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_7 за адресою АДРЕСА_2, площею 0,91га, яка зареєстрована за ОСОБА_7, ідентифікаційний код НОМЕР_2; земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1, площею 0,25 га, яка зареєстрована за ОСОБА_6, ідентифікаційний код НОМЕР_3; земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 за адресою АДРЕСА_1, площею 0,5947 га, яка зареєстрована за ОСОБА_6, ідентифікаційний код НОМЕР_3 (а.с.13-14).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2013 року з ОСОБА_4 ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_3 грошові кошти 4029709,90 грн. та судові витрати в розмірі 3670,40 грн. (а.с.16-21). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 жовтня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_7 задоволено частково, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 6 грудня 2013 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 грошових коштів 4029709,90 грн. та судових витрат 3 670,40 гр. та ухвалено в цій частині нове рішення, за яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто 4029709,90 грн. грошових коштів та 3670,40 грн. судових витрат (а.с.22-24). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відхилені, а рішення апеляційного суду м. Києва від 02.10.2014 року залишено без змін (а.с.126-128). Згідно договорів дарування земельних ділянок від 02.08.2013 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5: земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибної ділянки), яка розташована в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,5947 га, кадастровий номер НОМЕР_5, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.142-147).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів недійсними позивач посилається на те, що укладення договорів дарування під час дії арешту згідно ухвали суду про забезпечення позову відповідачем порушені акти цивільного законодавства, а саме цивільного та цивільного процесуального законодавства, а тому дані правочини слід визнати недійсними. Укладання даних договорів порушує право позивача на належне виконання рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача за договором позики.

Однак дані обставини не знайшли підтвердження при розгляді справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 152, 153 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову негайно, після її виконання. Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно з ст. 210 ЦПК України якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України « Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2013 року про забезпечення позову, арешт був накладений на майно ОСОБА_6, який не був відповідачем по вищезазначеній цивільній справі, а згідно вищезазначених правових норм арешт накладається тільки на майно відповідача з метою забезпечення позову пред'явленого саме до нього. Крім того в даній ухвалі невірно зазначений і населений пункт, де знаходяться земельні ділянки.( а.с. 13,14). З супровідних листів, що знаходяться в цивільній справі № 753/6424/13-ц вищезазначеного суду, досліджених в судовому засіданні, видно, що дана ухвала направлена позивачці та реєстраційній службі Бобровицького РУЮ Чернігівської області ( т. 1 а.с. 85,86), але і до даного часу даний процесуальний документ до реєстраційної служби не надходив, як не надходила і відповідна постанова державного виконавця, що підтверджується відповідним листом служби, а також супровідним листом виконавця без дати та вихідного номера. ( а.с. 174, 181 ). Як пояснила в судовому засіданні начальник відділу ДВС Бобровицького РУЮ Романченко Ю.В., що представник позивачки звернувся до відділу 19.08.2013 року з заявою про відкриття провадження на підставі ухвали суду від 15.07.2013 року , і що державний виконавець повинен був відмовити у відкритті провадження, в зв'язку з невірним зазначенням в ухвалі особи на майно якої накладений арешт та місцезнаходження цього майна, а постанова державного виконавця про накладення арешту знаходиться в матеріалах виконавчого провадження, але реєстраційній службі не була направлена і до даного часу. Позивачка отримавши копію ухвали від 15.07.2013 року не зверталась до суду з метою виправлення допущених судом помилок, які унеможливлюють виконання даного судового рішення.

З матеріалів цивільної справи Дарницького районного суду м. Києва, дослідженої в судовому засіданні, також вбачається, що відповідачу не була надіслана копія ухвали від 15.07.2013 року, а отже він жодним чином не був повідомлений про винесення ухвали про забезпечення позову, або про її виконання, як того вимагає ст. 153 ЦПК України. Твердження представника позивача, зазначене в позовній заяві про те, що представник відповідача 25.07.2013 року після накладення арешту приймав участь в судовому засіданні і був обізнаний про зміст матеріалів справи, зокрема і про арешт майна відповідача ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки журнал судового засідання від 25.07.2013 року ( а.с. 15) не підтверджує доводів представника позивача, так як в судовому засіданні вирішувалось питання щодо прийняття зустрічних позовних заяв та призначення почеркознавчої експертизи ( т. 1 а.с. 92-96). Крім того, в матеріалах цивільної справи Дарницького райсуду м. Києва містяться заяви представника відповідача ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи датовані 25.06.2013 року,( т. 1 а.с. 50), тобто до винесення ухвали, та 20.10.2014 року ( т.2 а.с. 163), після апеляційного розгляду. Отже судом достовірно встановлено, що укладаючи договори дарування після спливу тривалого часу після накладення арешту на земельні ділянки ОСОБА_6, а не відповідача по справі ОСОБА_4, останній взагалі не був обізнаний про існування ухвали суду від 15.07.2013 року і про те, що він не має права вчиняти правочини.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для визнання договорів дарування недійсними, а отже і про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Оскільки в задоволенні позову позивачці відмовлено, то суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 28.01.2015 року.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10,11,57-60,212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 15,16, 203, 215, 216 ЦК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 28 січня 2015 року, а саме: скасувати арешт на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4, за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,25 га, яка належить ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5947 га, яка належить ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Заходи забезпечення позову залишаються в силі до набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами , які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя