Справа № 457/1748/14-ц
провадження №2/457/78/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.

при секретарі - Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Трускавецька державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Трускавецького міського управління юстиції про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в :

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Трускавецька державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Трускавецького міського управління юстиції про визнання недійсним договору дарування.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 29.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та громадянином України ОСОБА_3 укладено Договір кредиту №630/02-143 відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 у Тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення , строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 59400 доларів США, зі сплатою 13,5 річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.02.2018 року. 29.02.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_4 укладено договір іпотеки. У звязку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору в частині погашення кредиту із нарахованими процентами, ПАТ «Укрсоцбанк» у Дрогобицький суд подано позовну заяву за вих.. №19.1-02/707 від 05.12.2012 року р. про звернення стягнення на предмет іпотеки. 25.03.2013 року в судовому засіданні Дрогобицького міськрайонного суду Укрсоцбанку стало відомо, що ОСОБА_3 помер 18.01.2012 року. У звязку з наявністю грошових вимог в порядку ст.ст. 1281-1282 ЦК України, до ОСОБА_3, ПАТ «Укрсоцбанк» 30.04.2013 року звернувся із претензією кредитора за вих.. №19.1-06/4780 у Трускавецьку державну нотаріальну контору для встановлення спадкоємців та повідомлення їх про наявність грошових вимог банку. 16.05.2013 року Трускавецька державна нотаріальна контора підтвердила вимоги, та листом за вих. №85/01-16 надала банку копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.2012 року за реєстровим №757, згідно котрого спадкоємцем померлого є його мати ОСОБА_1. 21.05.2013 року за вихідним №19.1-06/2577 в порядку ч.2 ст. 1282 ЦК України на адресу спадкоємця була направлена вимога про сплату заборгованості одноразовим платежем, або переоформлення кредиту з укладенням відповідних додаткових угод до договорів. Зазначену вимогу ОСОБА_1 отримала особисто 23.05.2013 року. Відповідно 25.06.2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі №442/557/13-у за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне та спадкове майно, постановлено рішення, котрим позов банку задоволено в повному обсязі. На виконання зазначеного рішення 10.07.2013 року судом видано виконавчі листи, котрі 05.09.2013 року банком скеровані у ВДВС Дрогобицького МУЮ у Львівській області. 12.11.2013 року заступником начальника ВДВС Трускавецького МУЮ у Львівській області ОСОБА_5 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві. В постанові зазначено, що згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.10.2013 року №11817231 на яке згідно рішення суду слід звернути стягнення, а саме квартира яка знаходиться за адресою: м. Трускавець вул. Стебницька, 90/22 належить на праві власності ОСОБА_2 від 27.08.2012 року, згідно договору дарування №782 від 13.08.2012 року. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що ОСОБА_1 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності в момент укладення договору дарування 13.08.2012 року, оскільки до складу спадщини, котру вона отримала 07.08.2012 року ввійшли і вимоги кредитора, котрі підлягають до задоволення першочергово за рахунок спадкового майна.

Відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого остання просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що договір дарування відповідає вимогам чинного законодавства та реальній волі дарувальника. Просить відмовити в задоволенені позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, в задоволенні позову просить відмовити.

Державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника держнотконтори. З приводу задоволення заявлених позовних вимог покладаються на думку суду.

Державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі державного реєстратора речових прав на нерухоме майно.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.2012 року отримала право власності на ? ідеальну частину квартири АДРЕСА_1. Спадшину отримано в результаті смерті ОСОБА_3

Згідно договору дарування квартири від 13.08.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №782 ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру №22, яка знаходиться в місті Трускавець Львівської області по вул. Стебницькій, 90.

Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування від 13.08.2012 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.2012 року, витягом про державну реєстрацію.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Із змісту оспорюваного договору (п.5) вбачається, що при його посвідченні нотаріусом розяснено сторонам всі умови укладення договору (ст.ст.229,230,231,232,234,235,722 Цивільного кодексу України), ст.ст.60,63,65,70 Сімейного кодексу України, ст. 192 Кримінального кодексу України, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою КМ України №572 від 08.10.1992 року, зі змінами від 14.01.2009 року №5. Крім цього, в договорі зазначено, що під забороною відчуження (арештом) згідно з витягом з Єдиного реєстру обтяжень обєктів нерухомого майна, наданим 13.08.2012 року Стебницькою державною нотаріальною конторою, вказана квартира не перебуває.

Крім цього, Рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 25.06.2013 року справа №442/557/13, на яке посилається представник позивача, скасоване у відповідності до рішення апеляційного суду Львівської області від 18.11.2014 року. В задоволенні позову відмовлено. Дане рішення апеляційного суду Львівської області набрало законної сили, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено без змін.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Жодні докази подані позивачем не свідчать про те, що даний договір дарування суперечить закону.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Однак, всупереч зазначених вимог, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставин того, що на час укладення оспорюваного договору відбулось з порушенням законодавства.

З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, відтак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Трускавецька державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Трускавецького міського управління юстиції про визнання недійсним договору дарування відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення..

Суддя: ОСОБА_6