Справа № 212/3407/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

секретарі судового засідання Деменко А.С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє за довіреністю ОСОБА_1, до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015 року ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3, звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Відповідач, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») на користь позивача 11 000,00 Євро неповернутого банківського строкового вкладу; 6270,00 Євро пені за прострочення надання послуг; 5000 грн. моральної шкоди; 15081,00 Євро інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання; 3 % річних в сумі 17,17 Євро, невиплачені проценти по договору в сумі 603,90 Євро. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконав та по закінченню строку дії договору не повернув позивачу вклад і нараховані відсотки за користування ним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що бездіяльністю відповідача позивачу завдано моральну шкоду, крім того уточнив, що на час розгляду справи залишок по процентам складає 150 Євро.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно між банком та позивачкою було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад. На час закінчення дії депозитного договору (23 квітня 2015 року) діяла постанова Правління НБУ від 03.03.2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», відповідно до якої банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Отже, банк ніяким чином не міг відразу повернути всю суму з процентами позивачці, яку вона просила. Крім того, банк не погодився з розрахунком 3 % річних та індексом інфляції, які повинні бути виплачені банком за період з 23.09.2014 року по 23.04.2015 за договором про банківський вклад передбачено, що за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного договором, банк нараховує та виплачує вкладнику проценти за ставкою 11,75 % річних. З моменту закінчення строку розміщення строкового вкладу, вклад перераховано на рахунок вкладника на вимогу, до якого застосовується інша процентна ставка згідно тарифів банку, яка становить, 0,0001 % річних. Щодо нарахування пені також не згодні, оскільки послуг із відкриття та ведення депозитних рахунків надавалося позивачу безкоштовно, отже відсутня величина, на яку можна було б нарахувати пеню. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, вважає, що між позивачем та відповідачем мають місце договірні правовідносини, що не передбачають відповідальність за порушення виконання зобовязань у вигляді відшкодування моральної шкоди. Просять залишити позовну заяву без задоволення в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) це кошти в готівковій або в безготівковій форму, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Судом встановлено, що 23.09.2014 між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву № 305835/30686/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 7 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач внесла грошові кошти в сумі 11 000 Євро на строк з 23.09.2014 по 23.04.2015 з процентною ставкою 11,75 % річних (а.с. 6).

Згідно до копії меморіального валютного ордеру № 37921691 від 23 вересня 2014 року, банк отримав від позивача 11 000 Євро, що в гривневому еквіваленті 190 706,71 грн. (а.с. 7)

Умовами п. 6 договору-заяви банківського строкового вкладу передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ОСОБА_4 акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит». За пунктом 3 договору-заяви виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.п. 4.2, 4.3.1 Основних умов, одночасно з поверненням суми вкладу. Пунктом 2 зазначеного договору-заяви встановлено, що нарахування процентів здійснюється банком у порядку, визначеному п. 4.1.3 Основних умов.

Відповідно до п. 7 договору-заяви строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п. 5.2 Основних умов. Таким чином зі змісту зазначених норм випливає, що автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2015 ОСОБА_3 звернулася до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявами про повернення 23 квітня 2015 року банківського вкладу за договором № 305835/30686/7-14 від 23.09.2014 в сумі 11 000 Євро, які були прийняті працівником банку та зареєстровані 06 квітня 2015 року (а.с. 8, 9).

Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі-заяві встановлено строк його дії з 23 вересня 2014 року по 23 квітня 2015 року, по настанню визначеної в договорі-заяві дати закінчується і дія укладеного між сторонами договору-заяви (з урахуванням написання ОСОБА_3 заяв про повернення банківського вкладу).

Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору-заяви банківського строкового вкладу від 23 вересня 2014 року дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобовязання банку перед ОСОБА_3 за договором-заявою банківського вкладу (депозиту) припинилося у строк, установлений цим договором-заявою.

Так, з наданих документів вбачається, що 24 квітня 2015 на картковий рахунок ОСОБА_3 відповідачем було перераховано: 11 000 Євро сума вкладу за депозитною угодою від 23 вересня року та 467,77 Євро нараховані за цим договором проценти, а всього 11467,77 Євро. Згідно виписки по особовому рахунку за період з 24.04.2015 по 04.11.2015 банком повернено ОСОБА_3 317,77 Євро проценти за договором. Залишок неповерненої суми за депозитом складає 11 150 Євро (а.с. 84-86).

Таким чином, відповідно до вимог ст. 1060 ЦК України банк порушив свої зобовязання перед позивачем та суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення вкладу та процентів підлягають задоволенню, стягнувши з відповідача на користь позивача вклад в розмірі 11 000 Євро, проценти в сумі 150 Євро.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача три відсотка річних в сумі 17,17 Євро та індекс інфляції в сумі 15081,00 Євро.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути три відсотки річних за період з 24.04.2014 по 12.05.2015 в сумі 17,17 Євро, із розрахунку 11 000 Євро (сума депозиту, яка підлягала виплаті) х 3% / 365 х 19 (кількість днів прострочення).

Проте, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції не підлягаючи задоволенню, оскільки дана вимога не передбачена діючим законодавством стосовно даного виду вкладу (депозит в іноземній валюті).

Позивач також предявив вимоги про стягнення пені у сумі 6270,00 Євро за період 24.04.2015 по 12.05.2015.

За змістом статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою,порукою, гарантією, заставою, притриманням, задатком.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Підставою для нарахування пені позивач зазначає положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуг згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги.

Разом з тим, договором-заявою № 305835/30686/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 23.09.2014, укладений між позивачем та відповідачем, не передбачені штрафні санкції у вигляді пені, крім того, позивачем помилково розраховано суму пені, виходячи з суми депозиту, тоді як законодавством передбачено обчислення пені у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Постановою Пленуму Верховного суду України від № 4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналіз викладених норм Закону та роз'яснення, надані Верховним судом України, надають підстави для висновку про те, що чинним законодавством встановлено, що моральна шкода, спричинена порушенням прав споживача може бути відшкодована лише у випадку, якщо таке порушення призвело до пошкодження здоров'я споживача або його смерті чи каліцтва.

За таких обставин та за відсутність доказів в матеріалах справи щодо спричинення моральної шкоди, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення моральної шкоди суд вважає не доведеними, а тому вони не підлягають задоволенню.

Крім того, суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», оскільки необхідно користуватися законом, а саме діючим Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2744,90 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 525, 526, 546, 549, 550, 598, 611, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від № 4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, в інтересах якої діє за довіреністю ОСОБА_1, до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» () на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вклад в розмірі 11 000,00 Євро, проценти в розмірі 150,00 Євро, три відсотка річних в сумі 17,17 Євро, а всього на загальну суму 11167,17 Євро (одинадцять тисяч сто шістдесят сім Євро 17 євроцентів.)

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» () на користь держави судовий збір в сумі 2744,90 грн. (дві тисячі сімсот сорок чотири грн. 90 коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 16 листопада 2015 року.

Суддя: О. В. Колочко