У х в а л а

14 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Григор'євої Л.І.,Романюка Я.М., -

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, зазначений позов задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 067 254 грн 47 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 1212 Цивільного кодексу України

далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року, від 31 липня 2013 року, від 28 травня 2014 року та від 24 грудня 2014 року, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року, постанови Вищого господарського суду України від 21 червня 2011 року,

від 14 березня 2012 року та від 3 жовтня 2012 року.

Крім того ОСОБА_4 долучила до заяви судові рішення касаційних судів, які однаково застосували положення статті 1212 ЦК України у порівнянні із рішенням касаційного суду, яке заявниця просить переглянути, а саме: ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року, від 18 грудня 2013 року, рішення цього суду від 22 травня 2013 року й постанови Вищого Господарського суду України від 2 липня 2012 року та від 22 квітня 2013 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив із того, що відповідач набула кошти за розпискою безпідставно, оскільки пунктом 10 укладеного 30 січня 2014 року між сторонами договору міни зазначено, що цей договір укладається без доплати, а тому правові підстави для отримання спірних коштів були відсутні.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року, від 31 липня 2013 року, 28 травня 2014 року, 24 грудня 2014 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року та постановах Вищого господарського суду України від 21 червня 2011 року, від 14 березня 2012 року, від 3 жовтня 2012 року, суди касаційної інстанції виходили із того, у разі виникнення спору стосовно набуття майна, або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України.

Проте в справі, у якій заявниця просить переглянути рішення касаційного суду, судами було встановлено, що спірні правовідносини виникли з безоплатного договору міни, а тому кошти згідно розписки, які передавались відповідачці за умовами оплатного договору, який укладений не був, є безпідставно набутими.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення безпідставно отриманих коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 4 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Григор'єва
Я.М. Романюк