Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
Справа №442/6661/15
Провадження №2/442/2316/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 10.6 кв.м.

В обгрунтування позову покликається на те, що 13.11.1997 року між ним та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 та відмітками у паспортних даних. У 2014 році за їхні спільні кошти, ними було побудовано нежитлове приміщення, загальною площею 10.6 кв.м.. що знаходиться в АДРЕСА_1 . У 2015 році він частково повернув відповідачці кошти, які вона затратила для спільного будівництва иежитлового приміщення в сумі 10000 грн.. Однак така не визнає право на спірну будівлю через те. що вона звернулася в Дрогобицьку міську раду про передачу земельної ділянки, на якій розташоване спірне приміщення. Однак, на сьогоднішній день спірна ділянка не приватизована і нікому її належить, також вони з відповідачкою домовлялись перед будівництвом приміщення, що дай будівництво вони будуть узаконювати за ним. 01.10.2015 року ПП «Архібуд1» було виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення.

Просить, врахувати, що між ними існувала домовленість, що він повинен бути власником нежитлового приміщення із відшкодуванням затрат на його будівництво. Дане нежитлове приміщення не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

Сторони у судове засідання не з`явилися : від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог: від відповідача заява про розгляд справи без її участі, відносно задоволення позову, не заперечує. А від так. відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, шо між сторонами : позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 . 13.11.1997 року було укладено шлюб, який зареєстровано Лішнянською сільською Радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис №12.

За час шлюбу, згідно технічного паспорту 01.10.2015 року ПП «Архібуд1» ОСОБА_1 було здійснено будівництво нежитлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 10.6 кв.м.. затрачені відповідачкою кошти на будівництво такого їй повернуті, що вона визнала, чим самим підтвердила право власності позивача на таке.

Статею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружина чоловіка, зокрема за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, а статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна має право пред`явити позов, зокрема про визнання його права властності у разі якщо це право оспорюється іншою особою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю властністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори. згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Аналогічне положення міститься в ст. 10 ЦК України та ст. 8 ЦПК України.

Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція). Перший протокол та протоколи N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 листопада 2007 року у справі "Україна- Тюмень" проти України зазначив. що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та що відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою відповідно до п. 1 ст. 1 Першою протоколу лише за виключних обставин. (п.57).

Також Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року).

Враховуючи наведене, той факт, що відповідачці отримала від позивача затрачені кошти на будівництво спірного нежитлового приміщення, чим визнала право власності позивача, вона не претендує на таке, право власності позивача на зазначене нежитлове приміщення доведено, є правомірно набутим, таке не є обтяженими. тому позов є підставним та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10. 11. 60, 174. 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд. -

ВИРІШИВ:

Позов задоволнти.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності на нежитлове приміщення, що в АДРЕСА_1 , загальною площею 10, 6 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя А.П. Івасівка