АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

19 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармлогістік» про стягнення грошової суми за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

06.10.2015 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача на рахунках останнього в ПАТ «Укрсоцбанк».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з таким вирішенням питання ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його заяви про забезпечення позову у визначений ним спосіб. Апелянт посилається на необґрунтованістьта безпідставність висновків суду, неповно урахування усіх обставин, що мають значення для вирішення заяви, неправильну оцінку поданих ним на підтвердження необхідності забезпечення позову доказів, зокрема, Статуту товариства у якому зазначені рахунки відповідача у банківських установах, надані ним докази щодо ухилення директора товариства від участі у щомісячних загальних зборах по звіту за наслідками його роботи, вчинення ним дій щодо розтрати належних товариству коштів.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта за договором про надання правової допомоги адвокат Юрченко М.С. підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник відповідача за довіреністю Цалко В.П. просила апеляційну скаргу відхилити, зазначала, що накладання арешту на кошти товариства є втручанням в господарську діяльність, що є неприпустимим.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цих межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Шевченківського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармлогістік» про стягнення грошової суми за договором позики.

Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Свою заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відповідача в межах суми боргу 1 000 000 грн. позивач обґрунтовував тим, що він є співзасновком Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармлогістік» з часткою 51 % у статутному фонді і надав в борг товариству вказану суму, проте директор товариства вчиняє дії, що суперечать інтересам товариства і з перевищенням повноважень укладає угоди на які він неуповноважений, самостійно без погодження з членами товариства набирає персонал та витрачає грошові кошти належні товариству, з приводу чого він змушений був звернутися до прокуратури, кошти надані у борг не повертає. На думку позивача це свідчить про реальну можливість того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення його вимог.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження належності відповідачу зазначених ним рахунків у банку та доказів тому, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні клопотання ОСОБА_1 суд першої інстанції у не повній мірі урахував зазначені положення закону та роз'яснення суду вищої інстанції, обставини яким обґрунтоване клопотання про забезпечення позову та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення. В порушення вимог процесуального закону, вказавши про недоведеність необхідності застосування заходів забезпечення позову, суд не надав оцінку долученим до заяви доказам та не перевірив доводи заявника.

Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармлогістік» та володіє 51% Статутного капіталу Товариства.

За договором позики ОСОБА_1 передав відповідачу 1 000 000 грн. Даних про те, що борг повернуто матеріали справи не містять.

Зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом майнового характеру, а саме: про стягнення з відповідача на його користь суми боргу за договором позики. При цьому надав відповідні докази на обґрунтування заявлених ним позовних вимог, які свідчать, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна можливість утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Позивач зазначає, що директор товариства одноособово вчиняє дії, які віднесені до виключної компетенції загальних зборів, здійснює розтрату майна товариства, ухиляється від явки на збори учасників товариства, про що він зробив заяву про вчинення кримінального правопорушення до прокуратури Шевченківського району м. Києва для порушення кримінального провадження, яку долучив до клопотання про забезпечення позову.

На підтвердження факту ухилення директора товариства від участі у зборах позивач подав копії протоколів загальних зборів товариства.

При таких обставинах не можна вважати не обґрунтованою заяву ОСОБА_1 про існуючу загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову. Розмір суми, в межах якої позивач просить застосувати арешт та запропонований вид забезпечення відповідає сумі позову і суті спору, який виник між сторонами. Даних про те, що заявлений по справі позов є фіктивний, матеріали справи не містять.

У п.11.8.17 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармлогістік» зазначено про відкриття в ПАТ «Укрсоцбанк» рахунків : № 5231 у гривні; № 5377 у євро; 5364 у доларах США, що свідчить про належність цих рахунків відповідачу.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що накладання арешту на грошові кошти у розмірі суми боргу буде втручанням у господарську діяльність товариства, оскільки позов та заява про його забезпечення подані власником 51 % статутного фонду відповідача, який обґрунтовує заявлені вимоги щодо відновлення його порушеного права саме неправомірними діями директора товариства щодо господарської діяльності.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції заява про забезпечення позову була вирішена з порушенням норм ст. ст. 151-153 ЦПК України, то з передбачених п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підстав, колегія суддів скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє нову ухвалу про задоволення цієї заяви.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту: Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити. Накласти арешт на грошові кошти в сумі 1 000 000 (Один мільйон) грн., які знаходяться на поточних рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармлогістік», , МФО 300023: № 5231 у гривні; № 5377 у євро; 5364 у доларах США в Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/29342/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15195/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.