АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Немировської О.В.

при секретарі Крічфалуши С.С.

за участю ОСОБА_1, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року

в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленними обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби у місті Києві про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, позбавлення права користування житловою площею та

за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, Головного управління Державної міграційної служби у місті Києві про визнання займу недійсним або нікчемним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним або нікчемним та його скасування, визнання нікчемним та скасування договору купівлі-продажу квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття їх з реєстрації.

Позбавлено ОСОБА_5, ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням у АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2

У задоволенні зустрічного позову про визнання займу недійсним або нікчемним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним або нікчемним та його скасування, визнання нікчемним та скасування договору купівлі-продажу квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовлено за сплином строку позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013р. рішення суду першої інстанції від 15 жовтня 2013р. залишено без змін.

У лютому 2015 року ОСОБА_1. звернулася в суд із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013року із посиланням на те, що ОСОБА_3 набув право власності на АДРЕСА_1 в порядку виконання судового рішення ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві та за наслідками якого 17.01.2003 року йому було видано свідоцтво про право власності на квартиру. Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року, скасовано акт державного виконавця від 01 лютого 2002р., затвердженого начальником ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва 07 лютого 2002р., яким передано нереалізовану з прилюдних торгів квартиру АДРЕСА_1 стягувачеві - ОСОБА_3

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року заяву задоволено, рішення районного суду від 15 жовтня 2013р. скасовано за нововиявленими обставинами. По справі постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, посвідчене державним нотаріусом п'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Ларазук О.В. 17 січня 2003 року, зареєстроване в реєстрі за № 7-122.

В задоволенні інших вимог зустрічного позову відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, за змістом скарги, просить залишити без змін рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у позові та в частині вимог про визнання недійсним, скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнання договору займу недійсним та нікчемним, в іншій частині рішення суду просять скасувати, як постановлене з порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити в цій частині нове рішення, відмовивши у позові ОСОБА_2 у повному обсязі та задовольнити зустрічні вимоги про визнання недійсним та нікчемним договору купівлі-продажу, усунення перешкод у користуванні квартирою, позбавлення ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6 права користування жилим приміщенням та зняти їх з реєстрації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, яким заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 15 жовтня 2013 року залишити без змін.

Свої доводи обґрунтовує тим, що рішення районного суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та представник ГУ ДМС у м.Києві не з'явилися, про день і час судового розгляду справи повідомлені належно, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши думку осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає апеляційні скарги такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 й скасовуючи рішення районного суду від 15 жовтня 2013р. за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що акт передачі квартири стягувачеві, не реалізованої з прилюдних торгів від 01 лютого 2002р., затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 07 лютого 2002р., яким квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_3, скасовано постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 лютого 2002р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014р., а ця обставина є істотною й могла вплинути на висновки суду під час ухвалення по справі рішення.

Проте, з таким висновком районного суду погодитися неможливо.

Згідно положень ч.2 ст.361 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно керівних роз'ясень, які містяться у п.п. 3,4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили. Вирішуючи питання про наявність ново виявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і не можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2002р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2014р., скасовано акт державного виконавця щодо передачі ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, нереалізованої з прилюдних торгів.

Вважаючи вказану обставину нововиявленою, районний суд скасував свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру, посвідчене державним нотаріусом п'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Ларазук О.В. 17 січня 2003р., зареєстровано в реєстрі № 7-122.

Разом з тим, як свідчать зміст оскаржуваного свідоцтва, зазначене свідоцтво було видано не лише на підставі акту державного виконавця, а й на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва 2-4137/2002 від 30 жовтня 2002р. у справі за скаргою ОСОБА_3, яким зобов'язано п'ятнадцяту Київську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13,115 т.1).

Як убачається з матеріалів справи, рішення суду від 30 жовтня 2002р. ніким не скасовано, є чинним, а тому у відповідності до положень ст.14 ЦПК України є обов'язковим до виконання.

За таких обставин, коли є чинним рішення районного суду, яким зобов'язано п'ятнадцяту Київську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на квартиру й на виконання цього рішення державним нотаріусом було видано згадане свідоцтво, колегія суддів визнає необґрунтованими висновки районного суду про визнання вказаної обставини нововоявленою, що дає підстави до перегляду рішення суду від 15 жовтня 2013р.

Окрім цього, визнаючи недійсним і скасовуючи свідоцтво про право власності, суд першої інстанції припустився істотних порушень процесуальних прав, оскільки не звернув увагу, що державний орган, який видав оскаржуваний документ, не є учасником судового розгляду справи.

Також, суд, визнаючи недійсним свідоцтво про право власності на квартиру від 17 січня 2003р., керувався положеннями ЦК України 2003р., які набрали чинності 01 січня 2004р., тобто застосував матеріальний закон, який не підлягає до застосування.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції звернулися у суд з заявами про застосування строку позовної давності в частині зустрічних позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої стороною заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зі змісту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013р. убачається, що районний суд на підставі поданих ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 заяв про застосування наслідків спливу позовної давності, відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за сплином строку позовної давності (а.с.166 т.2).

Між тим, районний суд, скасувавши рішення суду від 15 жовтня 2013р., в порушення вимог ст.267 ЦК України, не розглянув подані по справі заяви про застосування строку позовної давності, які також містилися і в запереченнях на заяву про перегляд рішення за нововяивленими обставинами.

Окрім цього, районний суд, скасовуючи рішення суду не вказав, в чому полягає істотність визнаної судом обставини, як нововиявленої, в частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання займу недійсним або нікчемним.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, за наслідками чого мало би бути ухвалено нове рішення відповідно до ст.307 ЦПК України.

Остільки рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015р. становить єдиний процесуальний документ щодо розгляду заяви ОСОБА_1 та скасування за результатами її розгляду рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013р. так і щодо розгляду позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 третя особа: Головне управління Державної міграційної служби у місті Києві про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, позбавлення права користування житловою площею і зустрічних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_1, а суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог цивільного процесуального права позбавлений можливості робити висновок щодо задоволення чи відмови у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції, рішення суду підлягає скасуванню з направленням питання про перегляд рішення за нововиявленими обставинами на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи належить врахувати, що за встановлення апеляційним судом відсутності передбачених підстав для скасування рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, необхідно виходити з того, що у цьому випадку суд, який розглядав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, має зробити висновок щодо поданої заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року скасувати, а питання про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/999/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12476/2015

Головуючий у суді першої інстанції: ГаласьІ.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.