Справа № 192/983/15-ц
Провадження № 2/192/369/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2015 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.,

за участі секретаря судового засідання Первішко Н. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солонянської районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16 серпня 2014 року померла її мати ОСОБА_2, після смерті якої вона прийняла спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Оскільки мати була членом КСП «Рассвєт» та згідно протоколу № 5 від 30 січня 1998 року була включена до додаткового списку членів цього КСП, які мають право на отримання земельного паю під № 8, то позивач вважає що її мати згідно Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» мала право на отримання земельної частки (паю) в розмірі 6,21 га, проте сертифікату про право на земельну частку (пай) за життя не отримала.

Як посилається позивач, вона є спадкоємцем за законом всього майна померлої ОСОБА_2, що включає, на її думку, також і право на отримання земельної частки (паю) в КСП «Рассвєт» Солонянського району Дніпропетровської області розміром 6,21 га, оскільки остання за час свого життя не встигла оформити сертифікат та здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку та виготовити державний акт.

При цьому позивач посилається на те, що ОСОБА_2 за життя зверталася до районної державної адміністрації для реалізації свого права на отримання земельної частки (паю) і була внесена у відповідні списки, однак з різних причин був розтягнутий процес розпаювання землі і вона померла так і не отримавши сертифікату.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на ст. ст. 1218, 1220-1223 ЦК України, а також на положення Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Закону України «Про колективні сільськогосподарські підприємства», як на підставу набуття членами КСП права на земельну частку (пай).

Позивач ОСОБА_1, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання 17 листопада 2015 року не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Надала до суду заяви, згідно яких позовні вимоги підтримала, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності у звязку з тяжким станом її здоровя та за участі її представника ОСОБА_3 (а.с.40,187).

Представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06 лютого 2015 року (а.с.7) в судових засіданнях 23 вересня, 02 жовтня, 29 жовтня та 17 листопада 2015 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з посиланням на наступне. Представник позивача вважає, що оскільки ОСОБА_2 була членом КСП «Рассвєт», на підставі того, що вона була членом колгоспу ім. Шевченко, який було потім реорганізовано в КСП «Рассвєт», а також була включена до додаткового списку членів КСП на земельний пай та на отримання сертифікатів, але не отримала такого сертифіката за життя, то позивач, як її спадкоємиця, має право на визнання за нею права на земельний пай в порядку спадкування. Крім того, представник позивача посилається на те, що інші особи, які також були включені до додаткового списку на земельний пай, отримали такі земельні паї, а лише ОСОБА_2 була позбавлена такого права з невідомих підстав. Вважає, що суд зобовязаний розібратися у ситуації, яка склалася з правом ОСОБА_2 на земельну частку (пай), оскільки її право було порушено посадовими особами.

Представник відповідача Солонянської районної державної адміністрації, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.205), в судове засідання 17 листопада 2015 року не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без їхнього представника (а.с.207).

Згідно наданих письмових заперечень позов не визнає з підстав не доведеності позивачем факту членства ОСОБА_2 в КСП «Рассвєт», отримання нею за життя сертифікату на право на земельну частку (пай), а також у звязку з ненаданням доказів про включення до складу спадщини за законом права ОСОБА_2 на земельну частку (пай). На підставі зазначеного, вважають, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування (а.с.34-36).

Представник відповідача відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області (відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області), який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.205), в судове засідання 17 листопада 2015 року не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без їхнього представника (а.с.208). В попередньому судовому засіданні 14 липня 2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Згідно наданих письмових заперечень позов не визнають та повідомляють, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Рассвєт» від 28 лютого 1995 року та списку до нього, ОСОБА_2 не була внесена до списку громадян, які мають право на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Солонянською районною державною адміністрацією членам КСП «Рассвєт», сертифікат на імя ОСОБА_2 не виготовлявся та не видався. Також посилаються на те, що відповідно до рішення Микільської сільської ради народних депутатів від 30 січня 1998 року № 7 «Про передачу земель загальною площею 84 га в колективну власність КСП «Рассвєт», було вирішено просити видати сертифікати членам КСП «Рассвєт», а в додатку до рішення за № 8 значиться ОСОБА_2, проте сертифікат на її імя не був виготовлений, про що свідчить відсутність запису в Книзі реєстрації сертифікатів. Відповідач також вважає, що ОСОБА_2 за життя не звернулася з відповідною заявою до Солонянської РДА для отримання розпорядження про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та не оформила своє право на землю, а вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), необхідно зясувати чи була ця особа членом КСП на час передання державного акту та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до державного акту (а.с.42-43).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області (відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області), дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_2 померла 16 серпня 2014 року, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 16 серпня 2014 року вчинено актовий запис №1323 та видано свідоцтво про смерть серії І-КИ №581234 (а.с.104,144).

Згідно свідоцтва про народження серії ЯФ №039681 від 22 жовтня 1949 року матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно свідоцтва про одруження серії І-УР №525708 від 02 вересня 1961 року уклала шлюб та змінили прізвище з «Васіна» на «Дмитренко» (а.с.108) є ОСОБА_2.

Відповідно до ОСОБА_3 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24 березня 2015 року після смерті ОСОБА_2 була зареєстрована спадкова справа №264/2015 (а.с.110) за заявою ОСОБА_1, яка прийняла всю спадщину за законом після смерті своєї матері (а.с.102).

Згідно заяви від 08 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до другої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.119), а 08 травня 2015 року державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на вказане майно (а.с.124).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування".

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Згідно до копії спадкової справи після померлої ОСОБА_2 (а.с.99-128) свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складалася на день її відкриття з 1/2 частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 було отримано позивачкою 08 травня 2015 року (а.с.124).

ОСОБА_1, яка є дочкою померлої ОСОБА_2, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 травня 2015 року, але про своє право на земельну частку (пай) позивач, згідно поданих до нотаріальної контори заяв не заявляла.

Судом встановлено, що позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) в КСП «Рассвєт», що не заперечувала в судовому засіданні і представник позивача та повідомила, що з такою заявою до нотаріуса зверталися лише в усному порядку, а про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) зрозуміло і на підставі того, що позивач не мала будь-яких правовстановлюючих документів на таку земельну частку на імя її матері ОСОБА_2

ОСОБА_3 вважає, що належним способом захисту спадкового права позивачки є саме звернення з позовом до суду про визнання такого права в порядку спадкування.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування.

Позивачем було надано до матеріалів справи архівну довідку № В-08 від 20 липня 2015 року, згідно якої ОСОБА_2 по документах архівного фонду «Колгосп «Рассвет» значиться в книгах обліку трудового стажу та нарахованої зарплати колгоспників та працювала з 1953 по 1982 рік, в 1973 році, в 1975 році та з 1977 по 1983 роки (а.с.136).

Також позивач надав суду копію книги обліку трудового стажу та нарахованої зарплати колгоспників КПС «Рассвет», згідно якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 працювала з 1953 року по 1983 роки (а.с.137-139), а відповідно до довідки Микільської сільської ради від 16 липня 2015 року № 782 ОСОБА_2 була членом КСП «Рассвет» та згідно виписки з протоколу уповноважених членів КСП № 5 від 07 грудня 1996 року внесена до списку під № 8 на земельний пай та на отримання сертифікату, а з членів КСП не вибувала (а.с.140).

В судовому засіданні представник позивача не змогла пояснити на підставі яких документів Микільська сільська рада видала довідку від 16 липня 2015 року про членство ОСОБА_2 в КСП «Рассвет».

За клопотанням представника позивача судом ухвалою від 29 жовтня 2015 року було витребувано у архівного відділу Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області відомості про членство ОСОБА_2 в колгоспі ім. Шевченко, а також докази реорганізації вказаного колгоспу в КСП «Рассвєт» (а.с.201).

На ухвалу суду архівний відділ Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області листом від 16 листопада 2015 року № С-17 надав відповідь, згідно якої рішенням загальних зборів членів колгоспу, колгосп ім. Шевченка приєднано до колгоспу «Прогрес», а в 1989 році з колгоспу «Прогрес» виділився колгосп «Рассвет», який в 1995 році був перереєстрований в КСП «Рассвет» (а.с.210).

Також в листі зазначено, що всі установчі документи (статут) КСП «Рассвет» разом з рішенням голови райради в архіві відсутні, оскільки вилучені ОСОБА_5 МВС України, а в документах архівного фонду КСП «Рассвет» біля протоколів засідання правління колгоспу та загальних зборів КСП, списків членів КСП не виявлено (відсутні). На підставі зазначеного, архівний відділ не має можливості надати інформацію про членство ОСОБА_2 в КСП (а.с.210).

Згідно ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

В судовому засіданні 23 вересня 2015 року судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування з ГУБОЗ України в Дніпропетровській області установчих документів КПС «Рассвєт», державного акту на право колективної власності серії ДП Сл №000013 від 28 лютого 1995 року та списків осіб, які отримали право на земельний пай згідно рішення протоколу №5, списків з зазначенням розмірів отриманих земельних ділянок на підставі того, що до вказаного клопотання було надано лист прокуратури Солонянського району Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року, згідно якого 17 серпня 1999 року працівниками УМВС України в Дніпропетровській області були вилучені установчі документи ТОВ «Рассвет» (а.с.149), а не КСП «Рассвет», що також підтверджується копією протоколу виїмки від 17 серпня 1999 року (а.с.150), а зазначені юридичні особи мають різну організаційно-правову форму.

Надані представником позивача докази щодо членства ОСОБА_2 в КСП «Рассвєт» суд сприймає критично, оскільки до довідки Микільської сільської ради від 16 липня 2015 року № 782 не надано документів, на підставі яких вона була видана, а до матеріалів справи позивачем та її представником не надано копії статуту КСП «Рассвєт», з якого можна встановити порядок прийому в члени КСП, а в судовому засіданні 29 жовтня 2015 року представнику позивача розяснювалося, що у разі виникнення складнощів з наданням доказів, суд сприяє поданню доказів, їх забезпеченню. За клопотанням представника позивача судом було витребувано від архівного відділу інформацію про членство спадкодавця в КСП «Рассвет», проте надана відповідь не підтверджує членство останньої в даному КСП.

Згідно копії довідки від 04 січня 1973 року, виданої колгоспом ім.Шевченко, ОСОБА_2 в травні 1937 року стала членом даного колгоспу (а.с.211), який був згодом реорганізований в КСП «Рассвет» (а.с.210).

Проте суд вважає, що представником позивача не було доведено суду членство померлої ОСОБА_2 в КСП «Рассвєт», оскільки позивачем та її представником не було надано протоколів загальних зборів членів КСП про прийом останньої в члени даного колективного сільськогосподарського підприємства або статут вказаного КСП, в якому містилося б положення про те, що члени колгоспів, які реорганізовані в КСП «Рассвет» стають членами даного КСП.

На підставі зазначеного, суд вважає, що на виконання ст. 60 ЦПК України, позивачем не доведено суду вказані обставини та не надано для дослідження статут КСП "Рассвет", з якого суд може визначити умови набуття членства ОСОБА_2 в зазначеному КСП, у звязку з чим суд виходить з загальних положень про набуття членства в колективному сільськогосподарському підприємстві відповідно до положень Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено відомостей про те, що ОСОБА_2 була членом КСП "Рассвєт" та як член підприємства мала право на отримання сертифікату на земельну частку (пай).

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_2 значиться під № 8 в додатковому списку на земельний пай, до якого, за поясненнями представника, не могли бути включені особи, які не є членами КПС, є лише припущеннями, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що КСП «Рассвєт» Солонянського району Дніпропетровської області були видані два державні акти на право постійного користування землею: серії ДП-Сл №000013 загальною площею 3 814,4 га, реєстраційний № 13 від 28 лютого 1995 року та серії ДП-Сл №0000093 загальною площею 154,8 га, реєстраційний №329 від 28 лютого 1995 року (а.с.49-50,44-45,158-170).

Згідно виписки з протоколу зборів уповноважених членів КСП «Рассвєт» № 5 від 07 грудня 1996 року на черзі денній були розглянуті та затверджені списки на паювання, а ОСОБА_2 була зазначена під № 8 (а.с.14). Тобто затвердження таких списків відбувалося після видачі державних актів КСП.

В той же час в матеріалах справи містяться дві виписки зі зборів уповноважених членів КСП «Рассвєт» від 07 грудня 1996 року, які містять посилання на те, що так виписки здійснені з різних протоколів - № 3 та № 5 (а.с.48,191,199), у звязку з чим у суду немає можливості встановити, згідно якого протоколу ОСОБА_2 була внесена в списки на паювання та до якого саме з двох виданих КСП «Рассвєт» державних актів на право колективної власності на землю.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія рішення Микільської сільської ради народних депутатів Солонянського району Дніпропетровської області ХІІ сесії ХХІІ скликання від 30 січня 1998 року № 7 «Про передачу земель загальною площею 84 га в колективну власність КСП «Рассвет» (а.с.47), згідно якого було вирішено погодитись на передачу земель загальною площею 84 га в колективну власність КСП «Рассвет» та вирішено просити районну державну адміністрацію видати сертифікати на земельні паї членам КСП «Рассвет» згідно додатку (а.с.47,141,197).

Відповідно до додатку до зазначеного рішення були складені додаткові списки на земельний пай та на отримання сертифікатів, а ОСОБА_2 була внесена в такий список під № 8 (а.с.47 зворот, 142,198).

На запит суду відділ Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області надав лист, згідно якого державний акт на право колективної власності на землю площею 84 га для розпаювання між членами КСП «Рассвет» не виготовлявся (а.с.209).

Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 була включена до додаткового списку до державного акту серії ДП-Сл №000013 загальною площею 3 814,4 га, реєстраційний № 13 від 28 лютого 1995 року не були підтверджені в процесі розгляду справи, оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_2 була внесена до додаткового списку до державного акту на 84 га, а рішення про передачу земель площею 84 га в колективну власність КСП «Рассвет» було прийнято 30 січня 1998 року № 7 (а.с. 47,141,197), проте такий державний акт про колективну власність на землю КСП «Рассвет» не видався.

Посилання представника позивача на те, що іншим особам, які були занесені до зазначеного додаткового списку, в якому під № 8 значиться ОСОБА_2, були видані сертифікати на земельні частки (паї), не можуть бути прийняті в якості доказів існування беззаперечного права померлої ОСОБА_2 на земельну частку (пай), оскільки суд під час розгляду справи не перевіряє підстави та процедуру видачі сертифікатів, набуття права на земельну частку (пай) іншими особами, які не є стороною у справі.

Згідно п.п. 2, 3 Указу Президента від 10 листопада 1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" - кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 зверталася як до органів прокуратури, так і до ГУ Держкомзему в Дніпропетровській області, ГУ агропромислового розвитку у Дніпропетровській області, Солонянської районної державної адміністрації з питанням про видачу сертифікату на земельну частку (пай), проте їй було розяснено, що її прізвище не міститься в списках до державного акта про колективну власність на землю КСП «Рассвет» (а.с.16,19,20,21,22,24), а відповідно до листа прокуратури від 19 травня 2014 року було повідомлено про включення під № 8 до додаткових списків на земельний пай (а.с.23). Доказів звернення ОСОБА_2 з позовом до суду щодо захисту права на земельну частку (пай) до матеріалів справи не надано, а представником позивача не повідомлено.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР, при цьому слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку є майновим правом, яке не припиняється внаслідок смерті і тому, воно переходить до складу спадщини.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_2 не була включена до списків, які додаються до державних актів на право колективної власності КСП «Рассвєт» (а.с.44-46,49-61,158-170), які були видані 28 лютого 1995 року, а була включена до додаткового списку до рішення 37 від 30 січня 1998 року, яким було погоджено додаткову передачу земель площею 84 га.

При цьому суд зазначає, що ч.1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 цього Кодексу передбачено обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, засада змагальності в цивільному судочинстві є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Засада особистої автономії сторін, ініціатива і активність, а також їх самостійність в суді при захисті своїх прав і законних інтересів є наслідком самої суті цивільних прав, на захист яких і направлена діяльність суду як органу судової влади. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін, без їх волі на те, суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд. Це означає, що цивільне процесуальне законодавство зберігає і надає суду лише ті повноваження, здійснюючи які суд зможе створити змагальність сторін у цивільному судочинстві, а також забезпечити якісне відправлення правосуддя у цивільних справах.

При цьому суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених Кодексом.

Суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні позивачем та її представником у справі не доведений факт членства померлої ОСОБА_2 в КПС «Рассвет», не надано доказів отримання КСП «Рассвет» державного акту на земельну ділянку площею 84 га, оскільки ОСОБА_2 була включена до додаткового списку саме до такого державного акта, а також не було надано доказів отримання ОСОБА_2 за життя сертифіката на право на земельну частку (пай), як не надано і доказів включення до складу спадщини права ОСОБА_2 на спірну земельну частку (пай) та доказів успадкування позивачем такого права і включення цього права в її спадкове майно.

На підставі наведеного, правові підстави визнання за спадкоємцем - позивачем у справі, права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відсутні, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У звязку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати по справі покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.5 Земельного кодексу України від 13 березня 1992 року; ст.1, 2 Указу Президента "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995р, ст.5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", ст.ст.12,17,116,122,125,126 Земельного кодексу України 2002 року, ст.ст.1216,1218,1268,1296 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Солонянської районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина