АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1348/15 Головуючий 1 інст. - Горбунова Я.М.
Категорія: спори, що виникають
із житлових правовідносин
У Х В А Л А

іменем України

06 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Макарова Г.О.,

- Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Трест «Південзахіденергобуд», ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Харківська міська рада, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева Ольга Олександрівна, орган самоорганізації населення «Будинковий комітет «вулиця Гвардійців Широнінців 39Б», про визнання права користування житловим приміщенням, визнання договору дарування недійсним, про зобов'язання до укладання договору найму житлового приміщення,-

в с т а н о в и л а :

05 грудня 2013 року до суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_4, діючи за довіреністю від імені та в інтересах ОСОБА_5, який просив:

- визнати за ОСОБА_5 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_8

- визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_8

- зобов'язати відділ реєстрації прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції (далі по тексту - РС ХМУЮ) скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_8 в м.Харкові загальною площею 30,06 м.кв. за ОСОБА_7;

- зобов'язати головне управління державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту - ГУ ДМС України в Харківській області) зареєструвати ОСОБА_5 за місцем постійного проживання в квартирі АДРЕСА_8

- зобов'язати відкрите акціонерне товариство «Трест «Південзахіденергобуд» (далі по тексту - ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд») укласти з ОСОБА_5 договір найму квартири АДРЕСА_8

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що ОСОБА_5 з 02.06.2008 року постійно проживає за адресою АДРЕСА_8 у якості члена сім'ї наймача - її зятя ОСОБА_4, якому вказане відомче житло у 1987 році було надане підприємством ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» як молодому спеціалісту. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №1278 від 19.12.2007 року будинок був виключений з числа гуртожитків і йому надано статус житлового будинку, який знаходиться на балансі ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд», однак її звернення до підприємства і органів місцевого самоврядування з проханням укласти з нею договір найму та відкриття особистого рахунку залишені без задоволення, хоча вона сумлінно сплачує комунальні послуги водопостачання, водовідведення.

В той же час відповідач ОСОБА_6 незаконно оформив на себе право власності на спірне житлове приміщення на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 02.06.2011 року. Хоча у подальшому вказане рішення за її апеляційною скаргою було скасоване Апеляційним судом Харківської області і у позові ОСОБА_6 відмовлено, однак ОСОБА_6 скористався рішенням суду першої інстанції і встиг укласти зі своєю матір'ю ОСОБА_9 договір дарування спірного житлового приміщення.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10.07.2014 року закрито провадження в частині вимог позивача про зобов'язання Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 та щодо зобов'язання ГУ ДМС України в Харківській області зареєструвати ОСОБА_5 з посиланням на те, що ці вимоги мають розглядатися в порядку адміністративного, а на цивільного судочинства. (а.с.141).

Вказана ухвала не оскаржена.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22.12.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 просить рішення скасувати, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Обгрунтовуючи скаргу ОСОБА_4 вказує, що договір дарування житлового приміщення ОСОБА_6 своїй матері ОСОБА_7 підлягає скасуванню як такий, що, згідно ст.228 ЦК України, порушує публічний порядок, оскільки спрямований на порушення конституційних прав ОСОБА_5, яка, згідно вимог ст.47 Конституції України має право на житло. Вважає, що суд безпідставно не застосував до зазначеного вище договору дарування наслідки, передбачені ст.ст.215,216 ЦК України.

Апелянт вказує, що його теща ОСОБА_5 вселилася до нього як член сімї, що вона, згідно п.3 ст.54 і ст.64 ЖК України, набула право проживання, а відтак після його вибуття зі спірного житлового приміщення ОСОБА_5 набуває прав наймача у відповідності до ст.824 ЦК України. Крім того, суд не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_5 є учасником ВВВ, іншого житла не має, постійно проживає з 2008 року у спірному житловому приміщенні, сплачує комунальні послуги.

ОСОБА_5 і ОСОБА_7 ні в судові засідання першої інстанції, ні в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися.

Представники ОСОБА_5 - її зять ОСОБА_4, діючий за довіреністю, і адвокат Гібкіна З.В., діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_6 і його представник адвокат Ільєва О.Ф. апеляційну скаргу не визнали і просили відхилити, стверджуючи, що ОСОБА_5 на законних підстав набула права власності на квартиру АДРЕСА_2, що позивачем не доведено наявності у ОСОБА_5 права користування спірною квартирою, стороною оскарженого нею договору вона не була.

Представник ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» в поданих апеляційному суду письмових запереченнях апеляційну скаргу не визнав і просив її відхилити, вказуючи, що ОСОБА_5 в трудових відносинах з ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» не знаходилась і житло в гуртожитку підприємства, розташованому по АДРЕСА_6 в м.Харкові їй не виділялось. Дійсно, у лютому 1988 року ОСОБА_4, як працівнику підприємства, виділялась у відомчому гуртожитку сімейного типу по АДРЕСА_6 в м.Харкові для нього і дружини кімната НОМЕР_1 площею 17 м.кв. до надходження його черги для отримання квартири. Згідно протоколу №2 від 28.12.1995 року рішенням адміністрації та профспілкового комітету тресту «Південзахіденергобуд» ОСОБА_4 на склад сім'ї з трьох осіб (йому, дружині і дочці) була виділена ізольована квартира АДРЕСА_3 житловою площею 28,98 м.кв. Заселившись в виділену двокімнатну квартиру ОСОБА_4 житлову площу в гуртожитку не звільнив, а самовільно захопив кімнату №456 площею 12,78 м.кв.

Представник Харківської міської ради апеляційну скаргу не визнав і просив її відхилити, вказуючи що рішення Харківської міської ради №1278 від 19.12.2007 року про виключення будинку АДРЕСА_6 з числа гуртожитків ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» та закріплення за мешканцями займаних ними житлових приміщень будинку до цього часу не виконано, питання закріплення житлових приміщень за мешканцями не вирішено у зв'язку з відсутністю відповідних ордерів на житло. Вказаний будинок тривалий час взагалі ніким не обслуговувався у зв'язку з чим Харківська міська рада рішенням від 21.08.2008 року надала дозвіл на створення органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «вулиця Гвардійців Широнінців 39Б» з метою задоволення соціальних, культурних, побутових та інших потреб жителів будинку. Вважає, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_5 у передбаченому законом порядку і підставах набула права проживання в зазначеному будинку, оскільки єдиними документом правомірності поселення є ордер, який може бути виданий лише на вільне житлове приміщення. Вказує, що право ОСОБА_5 на проживання в спірному житловому приміщенні, як члена сім'ї наймача, можливе за умови доведення наявності права наймача житлового приміщення у самого ОСОБА_4, однак ОСОБА_4 право користування житлом у гуртожитку втратив у зв'язку зі зміною постійного місця проживання в гуртожитку та наданням йому і його сім'ї квартири АДРЕСА_4.

Голова ОСН «Будинковий комітет вулиця Гв.Широнінців 39-Б» ОСОБА_19. апеляційну скаргу просила відхилити, а рішення суду залишити без змін, вказуючи, що у порядку, передбаченому законом і п.10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Рди міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208 ордер, який є єдиною підставою для вселення на жилу площу позивачу не видавався і рішення про надання спірного жилого приміщення позивачу ОСОБА_13 ні виконавчим комітетом Харківської міської ради, ні адміністрацією Московського району Харківської міської ради - не приймалося. Підприємству КП ЖКГ «Південзахіденергобюуд» не надавалися повноваження щодо видачі ордерів на приміщення в будинку державного або громадського фонду. Право користування ОСОБА_4 житловим приміщенням у гуртожитку припинилося у звязку з забезпеченням іншим житловим приміщенням та його зміною місця проживання.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О. апеляційну скаргу не визнала і просила її відхилити, вказуючи, що на момент вчинення нею нотаріальної дії - посвідчення укладеного 24.07.2013 року договору дарування ОСОБА_6 своїй матері ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_5, їй були надані всі необхідні для цього правовстановлюючі документи, довідки; заборона та обтяження на вказану квартиру на момент посвідчення договору дарування були відсутні. Підстав для відмови у вчиненні правочину у неї не було.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується доказами по справі, та не оспорюється сторонами, що будинок АДРЕСА_8 у вм.Харкові знаходився на балансі підприємства трест «Південзхахіденергобуд» як гуртожиток сімейного типу для забезпечення житлом працівників підприємства.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 25.03.1998 року були прийняті зміни до Статуту стосовно виходу зі складу ВАТ структурного підрозділу №16 «Житлового-комунального відділу» і створення на його базі колективного підприємства. Гуртожиток по АДРЕСА_8 перейшов на баланс новоствореного підприємства КП «Житлово-комунальне господарство «Південзахіденергобуд». Вказане підприємство у передбаченому законом порядку визнано банкрутом і, згідно інформації Головного управління статистики в Харківській області припинило свою діяльність. (а.с.64-67 копія рішення суду у справі №2-4707/11).

У зв'язку з тим, що в процесі приватизації державного майна до статутного капіталу господарського товариства - ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» гуртожиток, розташований по АДРЕСА_6 в м.Харкові, не ввійшов наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 30.12.2004 року №1474-П підприємство ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» було зобов'язано відновити на своєму балансі вказаний гуртожиток та розпочати його підготовку до передачі у комунальну власність територіальної громади м.Харкова.

19.12.2007 року виконавчий комітет Харківської міської ради прийняв рішення №1278 про виключення будинку АДРЕСА_8 із числа гуртожитків ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» і надання дозволу ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» та Московському райвиконкому закріпити за мешканцями займану ними площу у вказаному будинку, а також відкрити особові рахунки в установленому законом порядку.

До цього часу зазначені рішення №1474-П від 30.12.2004р. Регіонального відділення ФДМУ в Харківській області та виконкому Харківської міської ради №1278 від 19.12.2007р. у повному обсязі не виконано, питання про закріплення житлових приміщень за мешканцями будинку, відкриття особових рахунків, укладення договорів найму не вирішено, будинок в комунальну власність територіальної громади м.Харкова не передано.

Прийняті регіональним відділенням ФДМУ по Харківській області рішення щодо вказаного будинку оскаржувалися в порядку адміністративного судочинства створеним з дозволу Харківської міської ради органом самоорганізації населення (ОСН) «Будинковий комітет «Вулиця Гвардійців Широнінців 39-Б», а в судах загальної юрисдикції вирішувалися спори в порядку цивільного судочинства за позовами мешканців будинку про визнання права власності на житлові приміщення.

Так, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 02.06.2011 року задоволено позови ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_15 та інших громадян (всього 86 осіб) до Харківської міської ради про визнання права власності на житлові приміщення в будинку АДРЕСА_8 м.Харкова.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2013 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_16 і ОСОБА_5 скасоване рішення Московського районного суду м.Харкова від 02.06.2011 року в частині визнання права власності ОСОБА_6 на квартиру НОМЕР_2 та в частині визнання права власності ОСОБА_15 на квартиру АДРЕСА_6 і в задоволенні позовних вимог цих осіб відмовлено. Рішення від 02.06.2011 року переглядалося 16.09.2013 року судом апеляційної інстанції в межах апеляційних скарг, підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності ОСОБА_6 і ОСОБА_15 та відмови у їх позові апеляційний суд визнав незалучення до участі у справі апелянтів ОСОБА_5 і ОСОБА_17, які зареєстровані в спірних житлових приміщеннях.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 посилався на вказане вище рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.09.2013р., на реєстрацію з 02.06.2008 року та проживання в спірному жилому приміщенні у якості члена його сім'ї матері його дружини - позивача ОСОБА_5, на приписи ст.ст.64,65 ЖК України як передбачену законом підставу набуття нею права проживання, на сплату нею комунальних послуг, вказував на її похилий вік, незадовільний стан здоров'я, статус ветерана праці та учасника війни.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, не доведено наявність права, яке підлягає захисту у визначений ним спосіб.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважаючи, що спір вирішено згідно із законом, яким регулюються спірні правовідносини, рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не надав доказів, які б свідчили, що ОСОБА_5 у передбаченому законом порядку і підставах набула права проживання в кімнатах АДРЕСА_8 м Харкова у якості члена сім'ї наймача і, має передбачені ст.64 ЖК України права та обов'язки наймача.

Дійсно, представниками позивача у якості доказу надано фотокопію листа голови правіляння ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» та протоколу №16 засідання президії профспілки тресту «Південзхахіденергобуд» від 15.09.1987 року з яких вбачається, що спільним рішенням від 15.09.1987 року адміністрації і профспілки тресту «Південзахіденергобуд» працівнику вказаного підприємства ОСОБА_4 на сім'ю з двох осіб (він і дружина) надана право заселення і проживання в кімнаті АДРЕСА_8

Однак належних доказів на підтвердження доводів про набуття у 2008 році громадянкою ОСОБА_5 права вселення і проживання в кімнаті НОМЕР_1 відомчому будинку ВАТ «Тресту «Південзахіденергобуд», а також набуття нею у передбаченому законом порядку і підставах прав наймача або члена сім'ї наймача суду не надано.

Реєстрація (прописка) в паспорті ОСОБА_5 в кімнаті АДРЕСА_8 м.Харкова не є безумовним доказом правомірності набуття нею статусу члена сім'ї наймача квартири НОМЕР_2, як це вимагає позивач, чи хоча би кімнати НОМЕР_3 як це зазначено у її паспорті. Реєстрація місця проживання є похідним від виникнення чи втрати права проживання і є лише адміністративним актом, яким посвідчується факт набуття чи втрати вказаного права.

З матеріалів справи вбачається, а сторонам не оспорюється той факт, що будинок АДРЕСА_8 м.Харкова як на час реєстрації ОСОБА_5 у 2008 році так і на час вирішення справи судом знаходився і знаходиться на балансі ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд».

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що у передбаченому ст.52 ЖК України порядку за спільним рішенням адміністрації ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» і профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом районної, міської ради чи з наступним його повідомлення позивачу ОСОБА_5, яка не була і не є працівником вказаного підприємства, виділялось для проживання в АДРЕСА_9 жиле приміщення.

Разом з тим, з матеріалів справи і пояснень представників сторін та третіх осіб, вбачається, що ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку у 1995 році була надана для сім'ї (він, дружина і дочка) двохкімнатна квартира АДРЕСА_7, однак він лише у 2008 році звільнив у будинку АДРЕСА_8 кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_4, зареєструвавши за сім днів до цього в спірному житловому приміщенні свою тещу - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції пояснив, що дійсно, у 1998 році отримав ордер на двохкімнату квартиру АДРЕСА_10 м.Харкові, однак тривалий час не мав можливості вселитися в цю квартиру у зв'язку з необхідністю здійснення ремонтно-будівельних робіт по приведенню квартири в придатний для проживання стан. Дійсно, у 2008 році в кімнати НОМЕР_3, НОМЕР_4 будинку АДРЕСА_8 за його згодою поселилася і зареєструвалася теща - ОСОБА_13, яка мала на той час належне на праві приватної власності житлове приміщенні в м.Люботині, однак, зважуючи на похилий вік і незадовільний стан здоров'я потребувала допомоги , яку і надавав він з дружиною.

Згідно пояснень голови ОСН «Будинковий комітет «Вулиця Гвардійців Широнінців 39-Б» ОСОБА_19., яка також давала свідчення в суді першої інстанції, вона на прохання ОСОБА_4 посприяти у забезпеченні можливості його тещі користуватися медичними установами м.Харкова, дійсно видавала довідку, що ОСОБА_5 зареєстрована і проживає в кімн.АДРЕСА_8, однак в дійсності ОСОБА_5 в цьому будинку не проживала і не проживає, кімнати утримує за собою ОСОБА_4

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду представники позивача не надали доказів про обставини та законність підстав вселення ОСОБА_5 в відомче житлове приміщення; не надали даних про те, з чийого дозволу, у якості кого і в яке саме приміщення вона вселялась, враховуючи забезпеченість ОСОБА_5 власним житловим приміщенням в м.Люботині, невизначений статус ОСОБА_4, який за десять років до цього вже був забезпечений разом з дружиною і дочкою іншим житловим приміщенням, а також ту обставину, що ні в кімнату до ОСОБА_18, яка згідно наданої представником позивача копії медичного висновку №138 протитуберкульозного диспансеру №1, з 03.08.1995 року хворіє на відкриту форму туберкульозу легенів і не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї.

Дійсно, ст.65 ЖК України, на яку посилаються представники ОСОБА_5, передбачає право наймача вселити в установленому порядку в займане ним жиле приміщення за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом ним, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Однак ОСОБА_4 договір найму кімнат НОМЕР_3, НОМЕР_4 або квартири АДРЕСА_8 з балансоутримувачем не укладав, ОСОБА_5 не є його матір'ю, а даних про вселення ОСОБА_5 в установленому порядку представникам позивача не надано.

Надані ОСОБА_4 докази свідчать про його турботливе ставлення до тещі і заслуговує поваги, але не є підставою для забезпечення її ще одним житловим приміщенням, усупереч законним правам та інтересам тисяч інших громадян, в тому числі і працівників балансоутримувача будинку - ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд», які у передбаченому законом порядку знаходяться на обліку і потребують покращення житлових умов.

Доводи апелянта висновки суду першої інстанції не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторони повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Сутністю змагальності є прояв стороною ініціативи у наданні належних та допустимих доказів, які б забезпечили доведення обставин, посилаючись на які вона вимагає певного вирішення спору.

Перелік доказів, джерела походження, їх визначення, а також визначення підстав звільнення від доказування передбачені главою 5 розділу 1 ЦПК України.

Частиною 2 ст.27 і ч.1 ст.131 ЦПК України передбачено обов'язок осіб, які беруть участь у справі позовного провадження, подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Крім того, у разі існування перешкод у сума остійному отримання доказів, статті 133, 134- 37 ЦПК України передбачають можливість їх забезпечення та витребування за вимогою суду, на підставі постановлених ним ухвал за відповідним звернення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості.

Однак позивач та її представники обмежилися вибірковим наданням доказів, кожен з яких окремо і які у своїй сукупності не дають підстави вважати, що ОСОБА_5 вселилася у передбаченому законом порядку і є членом сім'ї наймача житлових приміщень НОМЕР_3,НОМЕР_4, чи НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_8 м.Харкова та має право на укладення з нею договору найму спірного житлового приміщення.

Посилання апелянта на довідки міського архіву про відсутність документів підприємства «Трест «Південзахіденергобуд» про надання житлових приміщень та на відповідь заступника начальника управління СГІРФО ГУ МВС України в Харківській області про «приведення облікових документів реєстрації гр-ки ОСОБА_5 у відповідність до актуального стану», що є свідченням ухилення від надання конкретної відповіді на звернення, не звільняють сторону від передбаченого ст.ст.10,60 ЦПК України обов'язку доведення певних обставин. Міський архів міг і не мати зазначених документів, зважуючи на ту обставину, що ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» знаходиться в с.Подворки Дергачівського району, тобто територіально за межами міста Харкова, а процесуальний закон передбачає достатній обсяг засобів спонукання юридичних осіб і окремих посадових осіб до сумлінного виконання своїх обов'язків і надання вичерпної інформації на запит суду, якщо на це була ініціатива сторони.

Скарга апелянта на рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача про визнання недійсним укладеного ОСОБА_6 і ОСОБА_7 договору дарування квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_11 задоволенню не підлягає не тому, що колегія суддів вважає законним цей договір, а з тих підстав, що ОСОБА_5 не є стороною цього договору, а надані її представниками докази не дають підстави вважати, що ОСОБА_5 є такою особою, чиї права порушені внаслідок вказаного договору дарування.

Виявлені при розгляді справи дані про набуття окремими особами права на житло у спосіб, який містить ознаки порушення закону, є підставою для окремої ухвали, але не для задоволення апеляційної скарги.

Окремі висновки суду першої інстанції, зокрема і щодо зміни нумерації спірних житлових приміщень, не узгоджуються з наданими суду належними доказами, однак не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, яким головні питання вирішені правильно.

Згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді: