АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1249/15 Справа № 199/7140/14 Головуючий у 1 й інстанції - Спаї В.В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, Міністерства оборони України, третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська про визнання права щодо приватизації квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, Міністерства оборони України, третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська про визнання права щодо приватизації квартири. Сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

Уобгрунтування заявлених вимог, посилались на ті обставини, що вони є користувачами квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира складається з двох кімнат житловою площею 30,8 кв.м, загальною площею 55,2 кв м і належить позивачам на праві користування, що підтверджується ордером на житлове приміщення №003400, який був виданий 28.01.2009 року виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську, на підставі рішення виконавчого комітету АНД райради від 23.01.2009 року №15/2 "Про виведення житлових приміщень із числа службових". Балансоутримувачем даної квартири є Міністерство оборони України, власником є Держава в особі Верховної Ради України.

Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України звернулося до міського голови м. Дніпропетровська та начальника КЕВ м. Дніпропетровська з клопотанням про прийом квартири АДРЕСА_1 до комунальної власності міста. У відповідності до клопотання начальника КЕВ м. Дніпропетровськ від 22.11.2011 року за №1958 територіальна громада м. Дніпропетровська повинна була розглянути питання щодо надання згоди на передачу квартири АДРЕСА_1 з державної у комунальну власність.

У відповідності до відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентарізації"Дніпропетровської обласної ради від 19.11.2013 року №13430 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за Державою в особі Верховної Ради України. Таким чином, позивачі позбавлені можливості здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, позивачі визначили предметом позову вимоги про визнання за позивачами права щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 органом приватизації Дніпропетровської міської ради.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції є вірним та таким, що ґрунтується на встановлених судом обставинах та доказах.

У судовому засіданні встановлено, що позивачам належить на праві користування, що підтверджується ордером на житлове приміщення №003400, який був виданий 28.01.2009 року виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську, на підставі рішення виконавчого комітету АНД райради від 23.01.2009 року №15/2 "Про виведення житлових приміщень із числа службових". Балансоутримувачем даної квартири є Міністерство оборони України, власником є Держава в особі Верховної Ради України.

Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України звернулося до міського голови м. Дніпропетровська та начальника КЕВ м. Дніпропетровська з клопотанням про прийом квартири АДРЕСА_1 до комунальної власності міста. У відповідності до клопотання начальника КЕВ м. Дніпропетровськ від 22.11.2011 року за №1958 територіальна громада м. Дніпропетровська повинна була розглянути питання щодо надання згоди на передачу квартири АДРЕСА_1 з державної у комунальну власність.

У відповідності до відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентарізації"Дніпропетровської обласної ради від 19.11.2013 року №13430 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за Державою в особі Верховної Ради України. Таким чином, позивачі позбавлені можливості здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Як убачається з тексту уточнених позовних вимог, предмет позову становить вимога про визнання за позивачами права щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 органом приватизації Дніпропетровської міської ради.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Закон визначає правові основи приватизації житла як один зі способів набуття його у власність. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі.

Відповідно до ст. 1 зазначеного вище закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч. 3 ст. 8 зазначеного вище закону).

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства) (ч. 4 ст. 8 закону).

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ст. 10 Закону України).

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивач не виконав обов'язок доказування, який покладений на нього, не надав докази відповідно до ст.ст. 57-59, 60 ЦПК України щодо порушення/невизнання його права на приватизацію з боку відповідачів.

Відповідно ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однак, колегія суддів вважає, що позивачами обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права та не доведено наявність такого порушеного права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, встановлено, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез