Справа № 396/2292/15-ц
Провадження № 2/396/775/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Кухарської Н.А.,

за участю секретаря - Стеценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку у спільному житловому будинку, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулась з позовом до відповідача про припинення його права власності на 1/2 частку житлового будинку по вул. Тарасенка, 30 в с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, стягнення з неї на користь відповідача 17625 грн. вартості вище вказаної частини будинку та визнання за нею права власності на 1/2 частку житлового будинку 30 по вул. Тарасенка в с.Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належить відповідачу. Свї вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу сторони мають малоліню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою. 26 грудня 2013 року сторонами було придбано житловий будинок, який знаходиться по вул. Тарасенка, 30 в с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, який належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках.

Відповідач після розірвання шлюбу продовжує проживати в одному будинку з позивачем, але як сім»я сторони разом не проживають. Позивач разом з дітьми немає можливості перебратися до іншого помешкання, однак, проживаючи з відповідачем в одному будинку не може повноцінно користуватися та володіти своєю частиною майна, оскільки відповідач відмовляється облаштовувати будинок та продати свою частину їй. Крім того, не бере участі у витратах по утриманні майна, у зв»язку з чим спільне володіння та користування майном є не можливим.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Відповідач в судове засідання повторно не з"явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки та телефонограма, які містяться в матеріалах справи. Про причини неявки суд е повідомив. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, в зв"язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано.

В період шлюбу 26.12.2013 року сторонами був придбаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Іванівка, вул. Тарасенка, 30, який ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність у рівних долях, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, зареєстрованого в реєстрі за № 1941 (а.с.5-6).

Виходячи із положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосованелише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку встановленому законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із вимогами ч. 2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділву натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частину у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із висловленої позиції із зазначеного питання Верховного Суду України, а саме про те, що зі змісту норми ст. 365 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбаченної пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09: постанова від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81, постанова вiд 2 липня 2014 р у справі № 6-68цс14).

Враховуючи наведене, інтереси співвласника, по якому виноситься рішення щодо припинення права власності, мають враховуватися як найповніше. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об»єкта, який є спільним майном.

Відповідно до вимог статей 58,59,60 ЦПК України обставини, які законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть вважатись встановленими у цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що сторони мають рівні частки у спільній частковій власності житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по вул. Тарасенка, 30 в с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, і тому частка відповідача у зазначеному житловому будинку ніяким чином не може бути визнана незначною, оскільки вони є рівними.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач в судовому засіданні зазначила, що спільне володіння вказаним майном не можливе через те, що сторони розлучилися, позивач не може повноцінно користуватися та володіти своєю частиною майна, оскільки відповідач відмовляється облаштовувати будинок та продати свою частину відмовляється, крім того, не бере участі у витратах по утриманні майна, сторони мають неприязні стосунки, що стались між нею та відповідачем.

При цьому, позивач стверджувала, що інтереси відповідача порушені не будуть, оскільки позивач має можливість проживати в іншому помешканні. Також, вона зазначила, що поділ будинку в натурі з відособленими виходами неможливий.

Позивач в позові посилається як на підставу припинення права відповідача на частку у спільному будинку, - неможливість спільного володіння та користування майном з відповідачем, однак, жодних належних та допустимих доказів наведеним обставинам в ході розгляду справи суду позивачем надано не було.

Крім того, позивач просила стягнути з неї на користь відповідача вартість 1/2 частини вказаного будинку в сумі 17625 грн. На підтвердження позовних вимог позивач надала висновок оцінювача про вартість вказаної частини будинку станом на 25 серпня 2015 року (а.с.7).

Відповідно до п. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивач повинна була завчасно внести вартість частки відповідача у спірному будинку, на депозитний рахунок суду першої інстанції. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази такої попередньої сплати позивачем вартості частки відповідача.

Так, в своєму рішенні Європейський Суд з прав людиниу справі «ОСОБА_7 проти України» від 21.12.2010 року (заява№3504105), зазначив що, попередня сплата на депозитний рахунок вартості частки, була і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Це положення відображає Конституційну гарантію попередньої компенсації за будь яке позбавлення права власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необгрунтованими, недоведеними та безпідставними, в зв"язку з чим в їх задоволенні необхідно відмовити.

На підставі ст. 41 Конституції України, керуючись ст.ст. 317, 321, 358, 365 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку у спільному житловому будинку,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Н. А. Кухарська