Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2015 Справа №607/17232/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря Круцько О.Б.

з участю представника позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, який згодом уточнила, до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 26 000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що згідно договору дарування від 09.07.2001 р. вона є власником 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 Тернопільського району Тернопільської області. Інша частина житлового будинку, у рівних частках належить відповідачам по даній справі.

Протягом тривалого часу відповідачі незаконно користуються усім будинком, не допускаючи її до належної їй частини. Самовільно влаштувати вхід з коридору 1-1 до належних їй кімнат 2-1 та 2-3, а також замурували вхід до належної їй ? частини будинку через кімнату 2-1.

Рішення Тернопільського міськрайонного суд від 01.04.2014 року та рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 08.07.2014 року зобов'язано відповідачів не чинити їй перешкод в користуванні належною їй частиною житлового будинку, зобов'язано звільнити зайняті ними кімнати 2-1,2-2,2-3. По даний час рішення судів не виконанні, а відповідачі продовжують проживати та користуватись належної їй ? частиною будинку.

10.10.2014 р. позивач як власник житла уклала договір найму з наймачем ОСОБА_7 Однак, наймач не зміг реалізувати своє право на вселення в квартиру, оскільки відповідачі не впустили його до помешкання, внаслідок чого, наймач розірвав договір найму. За період з липня 2011 року позивач неодноразово знаходила клієнтів для здачі житла в найм, але втрачала їх через поведінку і зухвалі дії відповідачів.

Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачів вона понесла матеріальні збитки у розмірі 26 000 грн. за неможливість здати в оренду житло.

Крім того, неправомірними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у погіршення стану здоров'я, переживанні за втрату майна, зміні звичного ритму життя, яку вона оцінює у 3000 грн.

Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, зіславшись на доводи викладені у позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомили суд про причини своєї неявки.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши думку представника позивача, яка не заперечує щодо розгляду справи у відсутності відповідачів, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно Договору дарування від 09.07.2001 року, ОСОБА_8, яка діє від імені ОСОБА_9 по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василишин С.Й., подарувала ОСОБА_2 належну на праві приватної власності ОСОБА_9 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель що знаходиться в АДРЕСА_1 Тернопільського району Тернопільської області.

На підставі даного договору, 16.07.2001 р. Тернопільським районним госпрозрахунковим БТІ видано Реєстраційне посвідчення, згідно якого 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 Тернопільського району Тернопільської області, зареєстровано за ОСОБА_2.

З свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції у Тернопільській області від 23.07.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 після одруження змінила прізвище на ОСОБА_2

Як вбачається із технічного паспорта, виданого 01.08.2001 р. Тернопільським районними госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 належить 1/2 частина, а ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 1/8 частині житлового будинку АДРЕСА_1 Тернопільського району Тернопільської області.

21.07.2011 р., 29.09.2012 р. та 10.04.2013 р. ОСОБА_8 зверталася у Тернопільський РВ УМВС України в Тернопільській області із заявами про притягнення до відповідальності сусідів будинку АДРЕСА_1 Тернопільського району Тернопільської області, які перешкоджають їй у користуванні належною їй частиною будинку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.04.2014 р. зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною їй 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 Тернопільського району Тернопільської області, шляхом відновлення дверних прорізів до належної їй частини даного житлового будинку. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 08.07.2014 р. за рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01.04.2014 р. в частині відмови позову скасовано. Постановлено в цій частині нове рішення, яким зобов'язано відповідачів звільнити зайняті ними приміщення 2-1 пл. 15,5 кв. м., 2-2 пл. 15,6 кв. м., 2-3 пл. 11,3 кв. м. в будинку по АДРЕСА_1 Тернопільського району, а також, зобов'язано замурувати дверні прорізи в стіні з коридору 1-1 пл. 5,6 кв. м. до кімнати 2-1 пл. 15,5 кв. м. та до кімнати 2-3 пл. 11,3 кв. м. в житловому будинку по АДРЕСА_1 Тернопільського району. В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.04.2014 р. залишено без змін.

04.09.2014 р. постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції Федів І.С. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа за № 607/22541/13-ц.

З актів державного виконавця від 25.11.2014 року, 24.10.2014 року та 19.02.2015 року вбачається, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01.04.2014 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 08.07.2017 року не виконанні. Відповідачі продовжують чинити позивачу перешкоди в користуванні належною їй частиною житлового будинку та користування ним.

Згідно актів головного державного виконавця відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції від 05.03.2015 р. встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 частково виконали рішення судів, а саме: звільнили зайняті ними приміщення 2-1 пл. 15,5 кв. м., 2-2 пл. 15,6 кв. м., 2-3 пл. 11,3 кв. м. в будинку по АДРЕСА_1 Тернопільського району.

Рішення суду щодо замурування та відновлення дверних прорізів до належної позивачу ? частини житлового будинку відповідачі не виконанили. Вищевказані роботи проведено ФОП Замороч за попереднього укладеним договором з ОСОБА_2

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 - 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа

могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При обчисленні ( визначенні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обовязок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача. Тобто позивач повинен довести, що з вини відповідача він не отримав прибуток, на який мав право розраховувати.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, яка є лише загальною нормою, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, до яких віднесено доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Проте згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Положеннями ч. 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обв'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути отримані при належному виконанні зобовязання.

Як роз'яснено в п.11 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких виходив суд при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім усних доводів, позивач не представив суду належних та допустимих доказів спричинення відповідачами шкоди (упущеної вигоди).

Сама по собі наявність невиконаних договорі найму житла не є доказом вини відповідачів у їх невиконанні. Крім того, наданий позивачем договір найму житла укладений на невизначений строк, зокрема, не вказано дати передачі майна в оренду, не зареєстрований у сільській раді,не представлено суду доказів на підтвердження факту правомірності отримання позивачем доходів від здачі житла в оренду.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не представлено жодних доказів факту заподіяння шкоди протиправними діями відповідачів та підстав для їх цивільно-правової відповідальності. Тому підстави для стягнення на користь позивача упущеної вигоди відсутні.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до вимог ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.його

Вимоги ч. 4 ст.319 ЦК України передбачають, що власність зобов'язує.

У відповідності до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1190 особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Враховуючи встановлені судом обставини та вимоги закону, суд вважає, що позивачу з вини відповідачів заподіяно моральну шкоду, яка виявилась у душевних стражданнях, втраті звичного ритму життя у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів щодо позбавлення позивача права на користування належною їй частиною будинку.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із вимог розумності та справедливості, приймає до уваги характер і обсяг моральних страждань позивача, наслідки, завдані порушенням права власності, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та вважає, що позивач зазнав моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивача завдану моральну шкоди у розмірі 3 000,00 грн.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися та не представила суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача.

Крім того, з відповідачів в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Керуючись статями 10, 11 ч.1, 60, 61 210, 212, 215, 224-226, 293, 294 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 3 000 (три тисячі) грн. 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 по 60.90 грн. судового збору з кожного.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку лише у разі залишення судом, який його ухвалив, без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька