Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 рік м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

відповідачки ОСОБА_5

представника відповідачки ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, Орган опіки та піклування Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, про усунення перешкод у спілкування з дитиною та у її вихованні, -

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 вказують, що 06.06.2014 року ОСОБА_1 уклав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачкою не склалося, вони припинили проживати однією родиною, син проживає з матірю - відповідачкою по справі.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03.02.2015 року їх шлюб розірвано.

Іншим рішенням Василівського районного суду Запорізької області з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7, які він стабільно сплачує.

Відповідачка не бажає, щоб він спілкувався з сином, приймав участі у його вихованні, тому всіляко перешкоджає у цьому, що негативно впливає на дитину та ускладнює його спілкування з сином.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - є рідними дідом та бабусею ОСОБА_7 та бажають спілкуватися з онуком, брати участь у його вихованні, але відповідачка категорично забороняє їм це робити, хоча між ними та онуком склалися добрі відносини, вони люблять його, а він - їх.

У звязку з тим, що добровільно домовитися з відповідачкою позивачам не вдається, вони змушені були звернутися до органів опіки та піклування та в Службу у справах дітей з проханням установити їм дні для побачень з сином та онуком.

Розпорядженням голови Василівської районної державної адміністрації № 67 від 19.02.2015 року «Про встановлення часу спілкування з дитиною» було встановлено часи спілкування батька, діда та баби з дитиною - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Але, відповідачка повністю ігнорує винесене розпорядження та продовжує всіляко перешкоджати їх спілкуванню з дитиною.

Позивачі зазначають, що своїми діями відповідачка завдає їм моральної шкоди, яка виражається у тому, що вони позбавлені можливості спілкуватися з сином та онуком, що призвело до їх сильного душевного хвилювання, вони знаходяться у пригніченому стані.

Розмір моральної шкоди позивачі оцінюють в сумі по 1000 грн. кожний.

Позивачі просять суд:

- зобов'язати відповідачку ОСОБА_5 не чинити їм перешкоди у прийманні участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином та онуком - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1;.

- визначити такі способи їх участі у вихованні дитини:

-систематичні побачення щомісяця, кожного першого та третього тижня з 17 -00 год. пятниці до 17-00 год. неділі, за адресами : АДРЕСА_1 та Василівський р-н, с. Орлянське , вул. Радянська буд.35 без присутності відповідачки ОСОБА_5

-влітку, з метою оздоровлення, один тиждень, з правом корегування часу в звязку з робочим графіком;

-щороку, один тиждень згідно графіку відпусток батька;

-у святкові дні, дні народження дитини, батька, дідуся, бабусі - за домовленістю батьків, без присутності відповідачки ОСОБА_5;

- стягнути з відповідачки ОСОБА_5 на їх користь моральну шкоду в розмірі по 1000 грн. -кожному.

В судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просять суд їх задовольнити, однак, з уточненнями, а саме: систематичні побачення щомісяця, кожного першого та третього тижня з 17 -00 год. пятниці до 17-00 год. неділі, без присутності відповідачки ОСОБА_5- просять визначити без вказівки конкретного місця побачень; влітку, з метою оздоровлення, один тиждень, з правом корегування часу в звязку з робочим графіком батька.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 також підтримала уточнені позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти: побачень позивачів з дитиною, але один раз на місяць з 17 -00 год. пятниці до 17-00 год. неділі в період весна-літо, та з 17 -00 год. пятниці до 14-00 год. неділі в період осінь-зима; влітку, з метою оздоровлення, один тиждень, з правом корегування часу в звязку з робочим графіком батька; у святкові дні, дні народження дитини, батька, дідуся, бабусі - за домовленістю батьків, без її присутності.

В іншій частині не згодна з позовними вимогами, при цьому, вона не заперечує того факту, що інколи не дозволяла бачитися позивачам з дитиною з різним, на її думку, поважних причин.

В судовому засіданні представник відповідачки в особі ОСОБА_6 підтримала позицію відповідачки та її пояснення.

В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в особі ОСОБА_8 підтримала позовні вимоги , пояснивши, що відповідачка дійсно чинить позивачам перешкоди у спілкуванні з їх сином та онуком, Розпорядженням голови Василівської районної державної адміністрації № 67 від 19.02.2015 року «Про встановлення часу спілкування з дитиною» не виконує.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є матірю відповідачки та бабусею ОСОБА_7. Донька не перешкоджає їй у спілкування з онуком. Вважає, що онук повинен спілкуватися з позивачами, однак, часу на це у позовній заяві вони просять багато.

В судове засідання представник Органу опіки та піклування Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області не зявився, але надав заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, обєктивності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

як було встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі, а отже, й дідом та бабусею ОСОБА_7.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03.02.2015 року, копія якого є у справі, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26.02.2015 року, копія якого є у справі, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки зазначені рішення суду набрали законної сили, то, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені ними, не доказуються при розгляді даної справи.

В судовому засіданні позивачка не заперечувала факт належного виконання позивачем ОСОБА_1 рішення суду щодо стягнення аліментів.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з відповідачкою, про що свідчить вищевказане Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26.02.2015 року. Цей факт також не заперечується сторонами у справі. Проти того, щоб дитина проживала й надалі постійно разом з матірю-відповідачкою у справі, позивачі не заперечують.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Отже, діти мають рівне право на виховання з боку матері та батька.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають рівні права та обовязки по відношенню до свого малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей факт є встановленим Законом, не оспорюється й в судовому засіданні сторонами.

У відповідності до ст. 150 СК України, ОСОБА_1 та відповідачка зобов'язані виховувати сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину.

У відповідності до ст. 151 СК України, ОСОБА_1 та відповідачка мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання сина. Вони мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам; обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

У відповідності до ст. 155 СК України, здійснення ОСОБА_1 та відповідачкою своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав сина та його людської гідності. Їх батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Зазначені права та обовязки у рівній мірі стосуються як ОСОБА_1 так і ОСОБА_5. Судом встановлено, що вони бажають мати вказані права щодо свого сина та виконувати передбачені законодавством обовязки щодо нього.

Як вбачається зі ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

У відповідності до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідачка, які розлучені та проживають окремо, не дійшли згоди щодо спільного вирішення питання виховання свого сина. На даний час вони також у позасудовому порядку не можуть вирішити це питання.

Відповідно до ст.ст.257, 263 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачка не надає позивачам можливості належним чином спілкуватися з дитиною, що підтверджується поясненнями позивачів, представника ОСОБА_4, представника Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, Висновком Василівської районної державної адміністрації Запорізької, який є у справі. Цей факт також не заперечується й самою відповідачкою, хоча вона, при цьому, й посилається на поважні, на її думку, причини, однак, в судовому засіданні належні та достатні докази на їх підтвердження, не надала.

Як вбачається із вимог ст.ст.158, 159 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

У відповідності до зазначених норм, Розпорядженням голови Василівської районної

державної адміністрації № 67 від 19.02.2015 року «Про встановлення часу спілкування з дитиною», копія якого є у справі, відповідно до вимог ст.ст.2, 6, 22 Закону України « Про місцеві державні адміністрації», ст.ст.157, 158 СК України, Постанови КМУ №866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини», було встановлено часи спілкування батька, діда та баби з дитиною - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що не згодна з цим Розпорядженням, вважає, що воно порушує її рівноправні права по відношенню до дитини.

Позивачі пояснили, що це Розпорядження не виконується відповідачкою. Цей факт відповідачкою не заперечується.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачка чинить позивачам перешкоди у спілкуванні з сином та онуком - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у його вихованні, а тому, суд вважає необхідним їх усунути шляхом зобовязання ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні з сином та онуком - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається із Висновку Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області від 23.07.2015 року, який є у справі, Служба вважає доцільним задоволення позову.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Із змісту 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159, 257 Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, а також баби та діда, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, вищевказане рівноправне право батьків щодо дитини може бути обмежено в інтересах саме дитини, а не її батьків.

При вирішенні даного спору, суд приймає до уваги той факт, що батько та мати дитини, а також баба та дід, які є позивачами, проживають окремо від дитини, в різних населених пунктах, хоча й в межах Василівського району Запорізької області, дитина проживає разом з матірю, проти чого не заперечують позивачі.

Крім того, суд також враховує малолітній вік дитини (ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1), його стать, той факт, що дитина проживає окремо від батька, бабусі та дідуся, розпорядок дня дитини, те, що він відвідує дитячий садочок.

Суд також при вирішенні даного спору приймає до уваги характеристики позивачів, які містяться у справі, відповідно до яких, позивачі характеризуються з позитивного боку.

Отже, суд вважає доцільним та справедливим, в інтересах, насамперед дитини, враховуючи права позивачів щодо спілкування з сином та онуком, та права матері, визначити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спосіб участі у спілкуванні з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійсненні його виховання шляхом встановлення побачень у такий спосіб:

- щомісяця, кожного першого та третього тижня з 17 - 00 години пятниці до 15 - 00 години неділі, без присутності відповідачки - ОСОБА_5;

- влітку, з метою оздоровлення дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, один тиждень за домовленістю батьків: ОСОБА_1 та ОСОБА_5, з правом корегування часу у звязку з робочим графіком ОСОБА_1;

-щороку, один тиждень згідно графіку відпусток батька - ОСОБА_1;

- у святкові дні, дні народження дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батька ОСОБА_1, дідуся - ОСОБА_2, бабусі - ОСОБА_3 - за домовленістю батьків: ОСОБА_1 та ОСОБА_5, без присутності відповідачки - ОСОБА_5.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивачів моральної шкоди у розмірі по 1000 грн. кожному, суд вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. В судовому засіданні позивачами не надано належні та достатні докази на підтвердження наявності у них такої шкоди, що така шкода їм заподіяна діями (бездіяльністю) відповідачки, на підтвердження розміру шкоди.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, Декларацією прав дитини, Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року зі змінами, ст.ст. 7, 19, 141, 150, 151, 152, 153, 155, 157, 158, 159, 160, 257, 263 СК України, ст.ст.10, 11, 57,58, 59, 60,64, 208, 209,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні.

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні з онуком - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні.

Визначити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спосіб участі у спілкуванні з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійсненні його виховання шляхом встановлення побачень у такий спосіб:

- щомісяця, кожного першого та третього тижня з 17 - 00 години пятниці до 15 - 00 години неділі, без присутності відповідачки - ОСОБА_5;

- влітку, з метою оздоровлення дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, один тиждень за домовленістю батьків: ОСОБА_1 та ОСОБА_5, з правом корегування часу у звязку з робочим графіком ОСОБА_1;

-щороку, один тиждень згідно графіку відпусток батька - ОСОБА_1;

- у святкові дні, дні народження дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батька ОСОБА_1, дідуся - ОСОБА_2, бабусі - ОСОБА_3 - за домовленістю батьків: ОСОБА_1 та ОСОБА_5, без присутності відповідачки - ОСОБА_5.

В іншій частині позову-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду ОСОБА_10