Справа № 316/1874/14-ц
Провадження № 2/316/19/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2015 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області

у складі: головуючого судді: Куценко М. О.

при секретарі: Нестеровій Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у 1999 році працівнику міліції ОСОБА_1 та його сім'ї у складі трьох чоловік: ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - син та ОСОБА_4 - донька, було надано кімнату АДРЕСА_1. З листопада 2013 року відповідачі не проживають за вищевказаною адресою, хоч ніхто перешкод їм в цьому не чинив. При неодноразових перевірках було встановлено, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації понад шість місяців, про що були складені відповідні акти. Відповідачі не використовують жиле приміщення за призначенням. Просить позов задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в позові та на матеріали справи просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказуючи на їх необґрунтованість, а також посилаючись на показання свідка, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідачі як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що у 1999 році працівнику міліції ОСОБА_1 та його сім'ї у складі трьох чоловік: ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - син та ОСОБА_4 - донька, було надано кімнату АДРЕСА_1.

Відповідно до матеріалів справи гуртожиток «Славутич», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, в якому ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (відповідачам по справі) надана у користування кімната АДРЕСА_1, знаходиться на балансі ДП НАЕК «Енергоатом» ВП ЗАЕС (а.с.7).

Відповідно до довідок, наявних в матеріалах справи, відповідачі в базах даних працюючих та звільнених ВП ЗАЕС не значаться (а.с.16-19).

Відповідно до ч.8 ст. 8 ЦПК України з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування житловою площею у гуртожитку з правовідносинами що регулюються загальними правилами ст..ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користуватися жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, їх слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалась жила площа (за відсутності підстав для виселення).

На думку суду при вирішенні зазначеного спору підлягає застосуванню положення глави 2 ЖК України.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі мають велику заборгованість по сплаті за проживання в спірному житловому приміщенні, у зв'язку з чим адміністрацією гуртожитку створено комісію з числа працюючих в гуртожитку з метою перевірки фактичного проживання осіб, які не здійснюють плату за проживання у житлових приміщеннях.

Відповідно до актів про фактичне не проживання відповідачів у вищезазначеній кімнаті, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1, з листопада 2013 року по липень 2014 року (а.с. 8-15).

Відповідно до вищезазначених актів, при перевірці за місцем реєстрації відповідачів, двері ніхто не відчиняв, електролічильник не обертається.

З грудня 2013 року по серпень 2014 року спірна кімната взагалі була відключена від електропостачання за несплату, що на думку суду підтверджує законність заявлених позовних вимог.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 факт не мешкання відповідачів в спірній квартирі безперервно понад 6 місяців підтвердили. Вказали, що відповідачі фактично не мешкають за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1, як їм відомо проживає в зазначеному гуртожитку, але в корпусі 3 в іншій кімнаті. Крім того свідками зазначено, що перевірки не проживання відповідачів здійснювались після 17.00 год., в кімнаті більш ніж півроку було відключено електроенергію за несплату. При всіх перевірках та складаннях відповідних актів, в кімнаті нікого не було, двері ніхто не відчиняв. Вказують, що інші мешканці гуртожитку факт не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні підтверджували.

Відповідачі в судовому засіданні вказують, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 працювали в м. Запоріжжя. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 там проживають в квартирі, яка належить відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на даний час також працюють в м. Запоріжжя, а ОСОБА_2 намагається знову працевлаштуватись в м. Запоріжжя. ОСОБА_1 зазначив, що він займається адвокатською діяльністю зокрема в м. Запоріжжя. Квартиру в м. Запоріжжя за вищезазначеною адресою використовує частково, як робоче місце. Зазначають, що на вихідні дні приїжджали до м. Енергодар за місцем реєстрації. Вказують, що здійснили частковий ремонт в спірному житловому приміщенні та в подальшому, збираються, сплатити заборгованість та проживати в ньому.

На думку суду, пояснення відповідачів не підтверджують їх проживання у спірному житловому приміщенні, до того ж факт не проживання без поважних причин відповідачів за вищезазначеною адресою безперервно понад шість місяців, об'єктивно підтверджуються наявними у справі доказами. Зокрема, як встановлено в судовому засіданні з грудня 2013 року по серпень 2014 року спірна кімната взагалі була відключена від електропостачання, що на думку суду, з врахуванням незначної заборгованості по сплаті за електроенергію, спростовує доводи відповідача про їх проживання в кімнаті в вечірній час.

Суд критично відноситься до фотознімків наданих стороною відповідача, на обґрунтування своїх заперечень, та вважає їх неналежними доказами, оскільки вони не підтверджують факт проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні та не спростовують доводи сторони позивача. Окрім того, надані фотознімки взагалі не дозволяють дійти висновку про час здійснення зйомки та чи мають відношення фотознімки до приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, показання свідка сторони відповідача - ОСОБА_8, також не спростовують доводи сторони позивача. Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначала, що знаходиться в дружніх відносинах з відповідачами, також вказує, що останнього разу була в гостях у відповідачів за їх місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, у вересні 2014 року. Знає, що наприкінці серпня 2014 року ОСОБА_2 робила ремонт.

Так, в ході розгляду справи відповідачами не надано суду належних доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання понад шість місяців в кімнаті за адресою: АДРЕСА_1, а твердження щодо фактичного проживання протягом часу зазначеного в позові у вищезазначеній кімнаті, на думку суду об'єктивно спростовуються дослідженими в судовому засіданнями доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні підтверджено факт не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Крім того, як вбачається з матеріалів справи дії відповідачів пов'язані з оплатою заборгованості за проживання, електроенергію, а також дії відповідачів щодо відремонтування санвузла, здійснюються відповідачами, лише після надходження даної позовної заяви до суду.

Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей термін за заявою відсутнього може бути продовжений наймодавцем, а у разі суперечки - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, показання свідків суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, які підлягають задоволенню, оскільки вони в повному обсязі підтверджуються матеріалами справи.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, також солідарно з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати.

Керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст.10,11, 60, 88, 212, 214-215,224-227,294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5., такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_3 та ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_4 на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» р/р №260002673 МФО 313827, ЗКПО 19355964, витрати по сплаті судового збору в розмірі - 243 грн. 60 коп..

Рішення в повному обсязі буде виготовлено через п'ять днів відповідно положень ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. О. Куценко