Справа № 182/5152/14-ц
Провадження № 2/0182/79/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.01.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

У складі- головуючого судді Бабаніної В.А.

При секретарі Нагаєвій Н.О.

За участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства „ Телерадіокомпанія „ Південна зоря" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди

Встановив:

27.06.2014 року ОСОБА_1 звернулась з позовом який уточнила 30.09.2014 року і просить стягнути з Комунального підприємства „ Телерадіокомпанія „ Південна зоря" на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку по заробітній платі з 26 березня 2013 року по 19 жовтня 2013 року 19609,6 грн. та індексацію 57,35 грн., відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Посилається на те, що 26 березня 2013 року згідно з Наказом № 19 КП ТРК „ Південна зоря" вона була звільнена з посади головного бухгалтера.

На день звільнення їй було нараховано заробітну плату в сумі 15 636,74 грн., але не була виплачена в день звільнення.

Вказана заробітна плата була виплачена їй 18.04.2013 року -3456,95 грн.; 25.04.2013р.- 275,00 грн.;

25.07.2013р.- 4200 грн.; 02.10.2013р. - 7704,79 грн.

Таким чином, затримка заробітної плати з дня звільнення 26.03.2013 року по 02.10.2013 р. складає 128 днів. Фактична заробітна плата за останні два місяці роботи 6281,20 грн.. Кількість фактично відпрацьованих робочих днів за останні два місяці-41 день. Середньоденна зарбітна плата складає: 6281.20 грн. : 41 день = 153,20 грн. Середній заробіток за період затримки - 153,20 грн. х 128 днів = 19609, 6 грн.

Індекс інфляції за травень 2013 р.-1,001 х 1,004(жовтень 2013р.) =1,005 (0.05%)

1147 ( мінімальна заробітна плата) х 0,05 = 57,53 грн.

Крім того, їй спричинено також моральну шкоду яка полягає в тому, що вона пережила тяжкий психологічний шок коли дізналась про своє звільнення; у нехтуванні відповідачем її права на вчасне отримання заробітної плати.; погіршення її стану здоров"я, що призвело до порушення її способу життя оскільки після звільнення з 26.03.2013р. по 18.04.2013р. вона не отримувала заробітнї плати тому у знайомих позичала гроші на їжу, лікування, сплату комунальних послуг. Дані обставини змусили її докладати додаткових зусиль для захисту її прав.

Позивач просить поновити пропущений строк звернення до суду посилаючись на те, що з 07.08.2013 року по 10.10.2013 року перебувала на лікарняному з діагнзом: косий перелом 5 діалізи плеснової кості лівої стопи; з 06.11.2013 року по 22.11. 2013 р. перебувала була на санаторному лікуванні у Східниці; з 05.12.2013р. по 06.02.2013 р. досудове врегулювання; з 02.03.3.2014р. була на санаторнму лікуванні у Східниці; з 22.05.2014р. по 03.06.2014р. знаходилась на амбулаторному лікуванні в КЗ „ Нікопольська міська лікарня №1"

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилається на те, що остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати при звілненні було проведено з ОСОБА_1 2 жовтня 2013 року. ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду 27.06.2014 року пропустивши тримісячний строк звернення до суду.

Відповідач просить відмовити у позові за пропуском строку звернення до суду.

Крім того, за період затримки виплати заробітної плати з квітня 2013 року по жовтень 2013 року індекс споживчих цін, що визначений наростаючим підсумком, згідно з постановою КМ № 159 від 21.02.2011 року не перевищив 100%.

Щодо стягнення моральної шкоди відповідач вказує, що позивач звільнилася за власним бажанням тому її посилання на те, що вона пережила тяжкий психологічний шок коли дізналась про своє звільнення не відповідає дійсності. Вона є пенсіонеркою і отримувала пенсію, тому її посилання на те, що вона позичала гроші на їжу, лікування та сплату комунальних послуг також не відповідає дійсності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали спрви суд приходить до наступного.

Як встановлено судом і підтверджуєтся матеріалами справи 26 березня 2013 року згідно з Наказом № 19 КП ТРК „ Південна зоря" ОСОБА_1 була звільнена з посади головного бухгалтера КП ТРК „ Південна зоря"( а.с.5,8-9).

На день звільнення заборгованість по заробітній платі КП ТРК „ Південна зоря" перед ОСОБА_1 складала 15636,74 грн. ( а.с.6).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Вказана заборгованість була виплачена ОСОБА_1 згідно довідки КП ТРК „ Південна зоря"

в строки : 18.04.2013 року -3456,95 грн.; 25.04.2013р.- 275,00 грн.; 25.07.2013р. 4200 грн.;

02.10.2013р. - 7704,79 грн. ( а.с.19) .

Стаття 117 КЗпП передбачає відповідальність за затримку розрахунку, а саме: у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стаття 233 Кодексу законів про працю України передбачає, що працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк , коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості

затримки розрахунку.

В Рішенні Конституційного Суду України № 4 рп /2012 від 22.02.2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу,Конституційний Суд вказав: „ В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався."

Позивач пропустила тримісячний строк для звернення до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Її посилання на те, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин не може бути прийнято до уваги і клопотання про поновлення пропущеного строку не може бути задоволено.

В період тримісячного строку з 03.10.2013 року по 03.01.2014 року позивач до 10.10.2013 року перебувала на лікарняному, з 06.11.2013 року по 22.11. 2013 р. перебувала на санаторному лікуванні у Східниці, необхідність такого лікування не підтверджена документально , як і знаходження на лікуванні крім білета до м. Львова, з 05.12.2013р. по 06.02.2013 р. позивач вказує- досудове врегулювання. В судовому засідання позивач пояснила, що досудове врегулювання полягало у витребуванні нею довідки про середній заробіток, тому що вона мала на руках лише довідку про середній заробіток від 26 березня 2013 року( а.с.7), а вважала, що довідка повинна бути на дату звернення до суду.

Суд не вважає, що вказане є поважною причиною, яка заважала ОСОБА_1 звернутись до суду у визначений законом строк. Тому в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 19 жовтня 2000 р. № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1427 (зі змінами), компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за квітень -вересень 2013 року, за даними Держстату ( а.с.76) не зріс більше ніж на один відсоток, та й сама позивач в своїх розрахунках вказує 0,05 відсотка , тому в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів виплати в сумі 57,53 грн. також не підлягають задоволенню.

Зважаючи на наведене, керуючись ст. 10,11,60,88, 212-214,215,218 ЦПК України, суд-

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства „ Телерадіокомпанія „ Південна зоря" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом що його ухвалив за заявою відповідача, поданою пртягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В. А. Бабаніна