Справа 206/1134/15-ц
Провадження 2/206/458/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"15" квітня 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

03 березня 2015 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона 08 травня 2012 року придбала за договором купівлі-продажу будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 Як їй стало відомо у придбаному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Вона сплачує комунальні платежі та інші. Відповідачі вже понад десяти років не проживають у житловому будинку. Були зареєстровані в будинку за часів попереднього власника та змінили місце проживання ще задовго до укладення нею договору купівлі-продажу цього будинку. Зі слів сусідів, їй відомо, що вони виїхали на постійне місце проживання за кордон.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 (а.с.3-5).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові та просила суд задовольнити.

Відповідачі в судове засідання на слухання по справі не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, зокрема через засоби масової інформації - газету «Вісті Придніпров'я», випуску № 26 (1621) від 02.04.2015р. (а.с.29), причини неявки суду не відомі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 08.05.2012 року придбала у ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстрованого в реєстрі № 548 (а.с.8-10).

З витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 25.05.2012р. реєстраційний номер 31578070 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2014р. право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2012р. (а.с.11).

З домової книги на домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається, що залишилися зареєстрованими ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17-20).

Реєстрація відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в домоволодінні АДРЕСА_1 також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 06 березня 2015 року (а.с.22-23).

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного:

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1, наділена правом володіння, користування та розпорядження ним.

У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не мешкають понад один рік, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про їх тимчасову відсутність не встановлено, а отже вони не проживають в домоволодінні без поважних причин.

Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги ту обставину, що реєстрація відповідачів в спірному домоволодінні носить формальний характер, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в заявлений ним спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 225 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ін.НОМЕР_1) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60грн., тобто з кожної по 121,80грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков