Провадження № 2/522/5965/15
Справа № 2-1262/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: товариства з обмеженою відповідальністю Славутич-95 про стягнення заборгованості за договорами поруки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_1» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами поруки від 6 серпня 2008 року, які були укладені для забезпечення виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-95» (далі - ТОВ «Славутич-95») за кредитним договором від 6 серпня 2008 року № 7.6-39, у загальному розмірі 2 870 852,13 доларів США та 1 827 877 грн 46 коп. Позивач посилався на те, що ТОВ «Славутич-95» порушило взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо повернення основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 2 600 000 доларів США та сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому поручителі несуть солідарну відповідальність з боржником.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2011 року позов ПАТ «ПУМБ» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за договорами поруки в загальному розмірі 2 870 852,13 дол. США (два мільйони вісімсот сімдесят тисяч вісімсот пятдесят два долара США 13 центів) та 1 827 877,46 грн. (один мільйон вісімсот двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят сім гривень 46 коп.). Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове рішення у справі про задоволення позову ПАТ «ПУМБ». Стягнуто з ОСОБА_2 за договором поруки № 7.6-39/П-1 від 6 серпня 2008 року, з ОСОБА_3 за договором поруки № 7.6-39/П-1 від 6 серпня 2008 року (у солідарному порядку з кожного, з ТОВ «Славутич-95», згідно з рішенням господарського суду Одеської області від 22 грудня 2009 року) на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість у загальному розмірі 2 870 852 доларів США та 1 827 877 грн 46 коп.. Вирішено питання про судові витрати. У позові ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою ВССУ від 11.03.2015 року за касаційною скаргою ОСОБА_2 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2011 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 24.09.2014 року скасовано в частині позовних вимог до ОСОБА_2, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 05.05.2015 року відкрито провадження по цій цивільній справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2

У судове засідання 04.11.2015 року представник позивача ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 05.11.2013 року) зявився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що посилання відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №7.6-39 від 06.08.2008 року за рішення суду та наявність виконавчого напису № 3207, вчиненого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про звернення стягнення на домоволодіння та земельну ділянку, належних їй на праві власності, на користь ПАТ «ПУМБ» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7.6-39 від 06.08.2008 року, є подвійним стягненням не відповідають дійсним обставинам, оскільки, постановою державного виконавця від 04.11.2011 року ВП №21921555 було повернуто даний виконавчий напис стягувачеві без виконання. Та в подальшому, станом на сьогоднішній день зазначений виконавчий напис фактично виконаний не був.

Відповідача, представник відповідача ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності від 06.02.2014 року) та представник третьої особи у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, керуючись положеннями ч.2 ст. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за їх відсутності.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що 6 серпня 2008 року між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_1», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ТОВ «Славутич-95» було укладено кредитний договір № 7.6-39, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 2 600 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути його у строк до 6 серпня 2010 року (поетапно, починаючи з 6 травня 2010 року до 6 серпня 2010 року), та щомісячно сплачувати проценти із розрахунку 13,2% річних, а у разі невиконання чи неналежного виконання окремих зобов'язань зі збільшеннями на 2% річних.

У цей же день, у забезпечення виконання ТОВ «Славутич-95» зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_1» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 7.6-39/П-1, відповідно до якого відповідач поручилась перед позивачем за виконання ТОВ «Славутич-95» усіх його зобов'язань за кредитним договором.

Судами встановлено, що позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, надавши ТОВ «Славутич-95» обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі. Однак ТОВ «Славутич-95» не виконало своїх договірних зобов'язань з повернення основної суми заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв'язку з цим утворилася заборгованість, яка станом на 31 серпня 2009 року становила 2 870 852, 13 доларів США та 1 827 877 грн 46 коп., з яких: 2 600 000 доларів США - заборгованість за основною сумою кредиту, 270 852,13 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 651 326 грн 30 коп. - пеня за порушення строків сплати кредиту, 176 551 грн 16 коп. - пеня за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом.

23 квітня 2009 року позивач направив на адресу ТОВ «Славутич-95» вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором та сплату заборгованості, яка залишилася невиконаною.

Пунктами 1.2 договору поруки від 6 серпня 2008 року передбачено, що поручитель відповідає перед позивачем за виконання зобов'язань ТОВ «Славутич-95» в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, відсотків, комісій, неустойки.

У звязку з невиконанням ТОВ «Славутич-95» вимоги позивача про дострокове повернення кредиту, на підставі п.3.1. договору поруки, позивач 14.08.2009 року направив рекомендованим листом відповідачу повідомлення вих.. №ODE -23/148 від 0.08.2009 року з вимогою виконати зобовязання, забезпечене порукою, у повному обсязі (а.с.47-48).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1.1 кредитного договору встановлено, що боржник повинен повернути позивачу кредит в повному обсязі не пізніше 06 серпня 2010 року, але, зважаючи на предявлення позивачем до ТОВ «Славутич-95» та відповідача вимог про дострокове погашення заборгованості, строк виконання вимог позивача щодо повернення кредиту сплинув 29.04.2009 року, а з 30.04.2009 року у боржника виникла прострочена заборгованість за основною сумою кредиту.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Зі змісту наведених норм випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Згідно до п.2.1.1.7 договору поруки за несвоєчасне виконання обовязків з повернення кредиту, здійснення плати за кредит, інших платежі, передбачених кредитним договором, поручитель зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Загальна сума пені за порушення відповідачем строку виконання зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом розрахована за період з 27.04.2009 року по 31.08.2009 року та складає 1 651 326, 30 грн. Загальна сума пені за порушення відповідачем строку виконання зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом розрахована за період з 12.12.2008 року по 31.08.2009 року та складає 176 551, 16 грн. З відповідним позовом ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду 08.09.2009 року, таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, заявлені у межах строку позовної давності.

Таким чином, судом було встановлено, що умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків ТОВ «Славутич-95» та відповідачем не виконані. Розрахунок суми заборгованості міститься в матеріалах справи (а.с.13-16). Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав.

На момент розгляду справи доказів про погашення відповідачем кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, тощо у суду немає.

Ухвалою ВССУ від 11.03.2015 року були скасовані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2011 року та апеляційного суду Одеської області від 24.09.2014 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2, з тих підстав, що не зясовано питання про виконання виконавчого напису №3207 про звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_2

Відповідно до абз. 3-4 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Зі змісту ухвали ВССУ від 11.03.2015 року вбачається, крім договору поруки № 7.6-39/П-1 від 6 серпня 2008 року, між відповідачем та позивачем у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 6 серпня 2008 року був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 665,7 кв. м., що розташований за адресою: вул.. Львівська, 2, у м. Одесі, та земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, загальною площею 0,1775 га, за цією ж адресою, що належать іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві власності. У травні 2010 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про вчинення виконавчого напису. 12 травня 2010 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис за № 3207 про звернення стягнення на вказане вище іпотечне майно.

Однак, як встановлено з пояснень представника позивача та наданої ним копії постанови державного виконавця від 04.11.2011 року ВП «21921555, виконавчий напис № 3207, виданим 12.05.2010 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, повернуто ПАТ «ПУМБ» без виконання. До теперішнього часу даний виконавчий напис фактично виконаний не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідач як поручитель порушив не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України, на підставі чого суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 57, 60, 79, 88 ч.1, ч.2 ст. 169, 179, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 509, 524, 525, 526, 527, 530, 533, 536, 546, 549-552, 610-612, 627-629, 631, 1046-1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: товариства з обмеженою відповідальністю Славутич-95 про стягнення заборгованості за договорами поруки - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1 заборгованість за договором поруки № 7.6.-39/П-1 від 06.08.2009 року заборгованість у загальному розмірі 2 870 852,13 дол. США (два мільйони вісімсот сімдесят тисяч вісімсот пятдесят два долара США 13 центів) та 1 827 877,46 грн. (один мільйон вісімсот двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят сім гривень 46 коп.), з якої:

- заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 2 600 000,00 доларів США;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом, нараховану в розмірі 270 852,13 дол. США;

- заборгованість по пені за порушення строків сплати кредиту в розмірі 1 651 326,30 грн.;

- заборгованість по пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 176 551,16 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 98, 54 дол. США та 122, 82 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Приморський суд міста Одеси на протязі 10-ти днів з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя Домусчі Л.В.

04.11.2015