Провадження №2/761/7057/2015
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
29 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Малинникова О.Ф.

при секретарі Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення суми заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :
У липні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення суми заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначив, що згідно трудової угоди від 17.02.2014 року працював у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді артиста оркестру Роти Почесної Варти по 08.09.2014 року.
За його заявою про звільнення з займаної посади за згодою сторін, відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України, відпрацювавши останній день 08 вересня 2014 року, йому всупереч нормам діючого законодавства України не були здійснені виплати заробітної платні, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, а також не ознайомили з наказом про звільнення та не повернули трудову книгу.
Проте, навіть після двох рішень суду на користь, позивача Відповідач не припинив правопорушення, яке полягає в незаконній невидачі трудової книжки. Таким чином невидача трудової книжки є триваючим правопорушенням.
Відкриті виконавчі провадження у Державній виконавчій службі України та неодноразові вимоги, протягом декількох місяців, державного виконавця Красноштан І.Л. виконати рішення суду та повернути трудову книжку-категорично не виконують та ігноруються Відповідачем.
У запереченнях представник відповідача зазначив, що позивач, був відсутній на роботі в день звільнення, що підтверджується поясненнями його безпосереднього начальника та колегами по роботі. Позивач не звертався до кадрового органу для того щоб забрати трудову книжку, так як був відсутній на роботі в день звільнення і навмисно не вживав ніяких дій, щоб її отримати та до фінансово-економічної служби задля розрахунку з ним, як передбачено частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України. Крім того військовою частиною НОМЕР_1 для вручення ОСОБА_1 трудової книжки були здійснені наступні заходи: військовою частиною було направлені Лист на адресу позивача; направлені СМС- повідомлення від 25.07.2015 із телефона представника військової частини НОМЕР_1 помічника командира полку з правової роботи капітана юстиції Дробіної І.О. 067-992-0122 на телефони відповідача НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (вказаний в Особовій картці працівника), в яких зазначено, що управління військової частини запрошує ОСОБА_1 на КПП військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 для отримання трудової книжки; складено та підписано Акт представниками військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2015 в тому, що громадянин ОСОБА_1 відмовився забирати власну трудову книжку та ставити свій підпис про її отримання. Тому Позивачу не чинилося жодних перешкод для отримання його трудової книжки, а навпаки він розшукувався з метою її вручення.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, додатково зазначивши, що 24.09.2015 року він не заперечує про те що, відповідачем йому передано трудову книжку тобто він її отримав.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав письмові заперечення проти позову, посилаючись на викладені у письмових запереченнях обставини, А також просив врахувати, те що відповідно до акту від 24.09.2015 року позивачу передано трудову книжку, про що зазначено у акті.

Суд, заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач згідно трудової угоди працював у відповідача на посаді артиста другої категорії 2 взводу оркестру Роти Почесної Варти з 2014 р.
Наказом командира відповідача за № 200 від 08 вересня 2014 р. позивача було звільнено з займаної посади, згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
Згідно з ч. 2 ст. 47 КЗпПУ країни, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014р. по цивільній справі № 761/34116/14-ц (провадження № 2/761/9129/2014), яке набрало законної сили, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки заробітку у розмірі 7050,0 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1428,8 грн., вихідну допомогу у сумі 2158,24 грн., компенсацію моральної шкоди у розмірі 2158,24 грн.
Станом на 26.01.2015 року, рішення набрало законної сили. Проте, в супереч рішення суду, відкритому виконавчому провадженню, та численним вимогам державного виконавця ДВС України, Відповідач не видав трудову книжку та не виконав рішення суду впродовж більш ніж 6 місяців. Він повторно звернувся до суду з вимогою визнати дії відповідача протиправними та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва, у справі -Vi761/8309/15-ц, від 26 червня 2015 року, за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності незаконною, стягнення суми заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, позов задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо затримки у видачі трудової книжки. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки заробітку у розмірі 8 920 грн. 56 коп., компенсацію моральної шкоди у розмірі 300 грн. 00 коп. Станом на 29.10.2015 року, рішення набрало законної сили.
За змістом ст. 235 КЗпП України, уразі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не заперечується цей факт сторонами відповідно до акту від 24.09.2015 року позивачу передано трудову книжку (а.с. 44). Тобто факт отримання трудової книжки позивачем 24.09.2015 року судом встановлений.

Враховуючи, що Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва, від 26 червня 2015 року визнано незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо затримки у видачі трудової книжки. Суд вважає, що 27.10.2015 року необхідно відраховувати період щодо повернення трудової книжки позивачу, який в разі її не повернення відповідачем повинен складати день винесення рішення в цій справі. Тобто відповідач повинен сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 27.06.2015 року, по день винесення рішення по цій справі.
Судом встановлено той факт що позивачем 24.09.2015 року отримано трудову книжку.
Досліджуючи обставини пов`язані з виконанням відповідачем вимог ст. 235 КЗпП України з наданих письмових відповідачем доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи судом встановлено що в період з 27.06.2015 року по 24.09.2015 року з вини власника (відповідача) безпідставно затримано видачу трудової книжки позивачу. Так як в наданих письмових доказах відповідачем за цей період судом не встановлено підтверджень отримання позивачем направлених листів на адресу позивача військовою частиною.

Позивач в судовому засіданні зазначив та послався на лист повідомлення з ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві як підтвердження обставини щодо невиконання відповідачем вимог ст. 235 КЗпП України.
Як повідомив ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, позивачу, як стягувану, що на виконанні у Відділі перебуває виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва від № 761/34116/14-ц від 20.03.2015 року про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.
Державним виконавцем 30.03.2015 року на підставі статей 17, 19. 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, копію яких направлено боржнику для виконання та стягувану до відома.

Державним виконавцем 29.04.2015 р. направлено на адресу В/Ч НОМЕР_1 вимогу виконання в 7-денний строк рішення суду та попередження про застосування штрафних санкцій за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця.

На вимоги державного виконавця боржник не реагує. Статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

07.07.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 1000,00 грн.

21.07.2015 р. державним виконавцем на адресу боржника направлено повторну вимогу, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 5 днів з моменту отримання вимоги, з попередженням застосування штрафних санкцій та ініціювання питання перед органами МВС України про притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності.

27.08.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на В/Ч НОМЕР_1 в розмірі 2000.00 грн.

Додатково позивачу в цьому листі повідомлено, що представник боржника з матеріалами справи ознайомився 17.07.2015 р. З листа судом встановлено той факт, що відповідачем станом на 02.09.2015 р. рішення суду, як боржником не виконано трудову книжку позивач не отримував.
Тому суд вважає доведені частково позовні вимоги позивача про стягнення з військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 червня 2015 року по 02 вересня 2015 року, який складає 68 в сумі 4 474 (чотири тисячі сімдесят чотири) грн., 40 коп.

Позивачем суду не надано доказів про те, що він звертався до відповідача з питання про повернення йому трудової книжки за період з 03 вересня 2015 року та по день винесення рішення, зазначивши при цьому в судовому засіданні, що доказів в нього нема.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання незаконною бездіяльність відповідача в частині неповернення йому трудової книжки підлягають частковому задоволенню, і з метою захисту прав позивача, суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з наступного дня 27 червня 2015 року по 02 вересня 2015 року, після ухвалення рішення по справі від 26 червня 2015 року, який складає 68 (шістдесят вісім календарних днів) в сумі 4 474 (чотири тисячі сімдесят чотири) грн., 40 коп., виходячи з розміру середньої денної заробітної плати позивача, який відповідачем надано суду (довідка а.с. 71).
У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Що стосується інших вимог, то суд вважає, що передбачених ст. 237-1 КЗпП України підстав для стягнення моральної шкоди судом не встановлено,

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 47, 235, 237-1, КЗпП України, суд, -
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення суми заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 , місце знаходження за юридичною адресою: 04119, Київ, вул. Дегтярівська, 19А, ідентифікаційний код НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 червня 2015 року по 02 вересня 2015 року, який складає 68 (шістдесят вісім календарних днів) в сумі 4 474 (чотири тисячі сімдесят чотири) грн., 40 коп.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 , місце знаходження за юридичною адресою: 04119, Київ, вул. Дегтярівська, 19А, ідентифікаційний код НОМЕР_4 , на користь держави 243 (двісті сорок три гривні) грн. 60 коп.

В позовних вимогах ОСОБА_1 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на його користь моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.