АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:668/6040/15 Головуючий в1інстанції: Гаврилов Д.В. Номер провадження: 22ц/791/2840/15 Доповідач - Іванова І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів:Прокопчук Л.П., Полікарпової О.М..,

за участю секретаря - Прушинської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5

на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 10 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 30.04.2010р. його позов до відповідачки задоволено, яким стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 80000,00 грн., 3% річних у розмірі 3600,00 та втрати від інфляції 15443,02 грн., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. та понесені ним судові витрати у розмірі 1160 грн.

Зазначене рішення було скасовано рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10 серпня 2010 року в частині стягнення моральної шкоди.

Також зазначив, що по вказаним рішенням був виданий виконавчий №2-988/10, який він подав для виконання до ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні, яким було відкрито виконавче провадження. Оскільки на даний час по даному провадженню кошти з відповідача на його користь не стягнуто, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь втрати від інфляції, за період 16.05.2012 року по 30.04.2015року, у сумі 56 430,38 грн. та проценти за користування коштами, за період з 16.05.2012року по 30.04.2015року, у сумі 7 200,00 грн., а всього 63630,38 грн., а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 10 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, заборгованість за договором позики від 15.05.2008 року в сумі 63630,38 грн., яка складається з інфляційних витрат за період з 16.05.2012 року по 30.04.2015 року в сумі 56430,38 грн. та з трьох відсотків річних за користування коштами за період з 16.05.2012 року по 30.04.2015 року в сумі 7200 грн., а також стягнуто судові витрати у сумі 636,3грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові в повному обсязі.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30.04.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто 80000 грн. боргу, 15443,02 грн. інфляційних витрат, 3600 грн. трьох відсотків річних та 5000 грн. моральної шкоди.(а.с.6)

Зазначене рішення було скасовано рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10 серпня 2010 року в частині стягнення моральної шкоди, в задоволенні позову в цій частині відмовлено, а в іншій частині рішення залишено без змін.(а.с.7) Рішення ні добровільно, ні примусово не виконано.

Заслухавши доповідача, сторони, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склались відносини на підставі договору позики. Відповідачем умови договору не були виконані, а наявність рішення суду про стягнення боргу не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Такого висновку суд дійшов обґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 не виконала рішення суду про повернення коштів ОСОБА_6

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Не погоджуючись з рішенням суду, апелянт зазначив, суд першої інстанції безпідставно не застосував до вказаних правовідносин строк позовної давності. З таким доводом погодитись не можна.

Виходячи з аналізу норм закону, якими передбачено припинення зобов'язання, наявність судового рішення про стягнення суми заборгованості з боржника не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

При прийнятті остаточного рішення по справі апеляційним судом враховується правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 квітня 2015р. у справі № 6-37цс 15, за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки згідно ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

В рішенні наведені розрахунки стягнень за період з травня 2012 року по квітень 2015 року. Тому твердження апелянта, що суд порушив вимоги ст..61 Конституції України і двічі притягнув ОСОБА_5 до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення не відповідає дійсності.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :