Справа № 373/1782/15-ц Головуючий у І інстанції Свояк Д. В.
Провадження № 22-ц/780/5366/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 31 05.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Олійника В.І.,

при секретарі: Роговській Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Фінансового управління Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації, Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька Центральна районна лікарня» до ОСОБА_2 про стягнення витрат на стаціонарна лікування особи, яка потерпіла від злочину за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2015 року,

встановила:

РішеннямПереяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2015 року у задоволенні позову Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора Київської області Білоуса Юрія Володимировича в інтересах держави в особі Фінансового управління Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації, Комунального закладу «Переяслав-Хмельницька Центральна районна лікарня» до ОСОБА_2 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає рішення суду незаконним у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Так, в обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з наявних у суду доказів немає можливості встановити відповідність заявленого розміру вимог про відшкодування витрат на лікування потерпілих фактичним витратам на їх лікування та обсягу наданих лікувальним закладом медичних послуг, у тому числі щодо харчування потерпілих та надання їм медичних препаратів. Також, із заявлених предмету та підстав подання позову й встановлених судом обставин не вбачається підстав для стягнення з ОСОБА_2 у межах його цивільно-правової відповідальності як власника наземного транспортного засобу відшкодування завданої ним шкоди здоров'ю потерпілих.

Про те, з такими висновками суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.01.2015 ОСОБА_2 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до цього вироку ОСОБА_2 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були пасажирами в автомобілі «Вольво 760» під керуванням відповідача.

Відповідно до копій листів КЗ «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» № 14, № 17 від 11.08.2014, адресованих слідчому СВ Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС України в Київській області, вартість лікування в травматологічному відділенні ОСОБА_3 з 22.06.2014 по 26.07.2014 складає 5134 грн. (34 ліжко-днів), вартість лікування ОСОБА_4 з 22.06.2014 по 18.07.2014 - 3926 грн. (26 ліжко-днів). Лікування проведено за кошти лікарні.

З наданих відповідачем копій фіскальних чеків вбачається, що протягом червня (з 22-го) - вересня 2014 року були придбані в аптеках міста лікарські препарати та засоби на загальну суму 3261, 96 грн.

Статтею 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» (п.3) вказав, що термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)висновки суду про те, що заявлені позивачем до відшкодування з відповідача витрати закладу охорони здоров'я є елементом цивільної відповідальності відповідача за шкоду, завдану здоров'ю потерпілих (у зв'язку з лікуванням) у розумінні ст.ст. 23, 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є необгрунтованими.

Так, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом п. 1.3 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 23 Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, у тому числі, шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого.

Відповідно до ст. 24 Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Тобто, враховуючи вказані норми Закону, який регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виплата страхового відшкодування страховиком здійснюється лише потерпілим в дорожньо-транспортній пригоді.

Оскільки комунальний заклад «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» не є учасником ДТП, не є суб'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та потерпілою особою внаслідок ДТП, тому страховик не повинен нести відповідальність щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вищевикладені положення закону, за наявності вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 26.01.15, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідач як особа, яка вчинила злочин, зобов'язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яке останнім було надано внаслідок отриманих ними середньої тяжкості тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (якими суд обґрунтовує рішення) витрати, понесені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілих, не можуть бути стягнуті зі страховика, оскільки вони не є шкодою життю і здоров'ю потерпілого у розумінні цього Закону .

Так, обґрунтовуючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд посилається на положення ст.ст. 23, 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як на довід щодо відповідальності страхової компанії, якою застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача по відшкодуванню витрат закладові охорони здоров'я на лікування потерпілих від злочину осіб. Однак на спірні правовідносини норми вказаного Закону не розповсюджуються.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм закону викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.15 у справі №6-153св15.

При цьому, матеріали справи не містять копії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача.

Отже, твердження суду першої інстанції про те, що із заявлених предмету та підстав подання позову й встановлених судом обставин не вбачається підстав для стягнення з ОСОБА_2. у межах його цивільно-правової відповідальності як власника наземного транспортного засобу відшкодування завданої ним шкоди здоров'ю потерпілих є безпідставними.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти, витрачені КЗ «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» на стаціонарне лікування потерпілих від злочину у розмірі 9060 (девять тисяч шістдесят) гривень та 00 копійок та перерахувати їх на відповідний рахунок на користь Фінансового управління Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Мельник Я.С.

Олійник В.І.