У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», відділ Держземагенства в Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту набуття майна у особисту власність, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому, уточнивши його, просив визнати недійсними договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва, розташованого по вул. Київській, 2 в с. Музичі Києво-Святошинського району Київської області, посвідчений 02 липня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, та договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за цією адресою, посвідчений 02 липня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, скасувати державну реєстрацію права власності на це нерухоме майно.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 20 червня 2009 року він видав довіреність ОСОБА_5 на розпорядження належною йому земельною ділянкою та об'єктом незавершеного будівництва, який знаходиться на цій земельній ділянці, за ціною та на умовах, відомих позивачу.

З моменту видачі довіреності і до травня 2012 року позивачу не було відомо про відчуження спірних об'єктів нерухомості, однак, звернувшись у травні 2012 року до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу цього майна, дізнався, що воно йому вже не належить, оскільки продане ОСОБА_10 своїй дружині.

ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення факту набуття спірного майна в особисту власність, посилаючись на ті обставини, що її чоловік, укладаючи як представник позивача оспорювані договори купівлі-продажу не діяв у своїх інтересах, оскільки вона набувала майно за особисті кошти та не в інтересах сім'ї.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, у задоволенні позовів відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, надавши належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясувавши та встановивши їх, правильно виходив з того, що позивач видав відповідачу довіреність на розпорядження своїм майном, укладення та підписання договорів за ціною та на умовах, відомих довірителю, та не надав доказів того, що оспорювані договори купівлі-продажу укладені всупереч його інтересам, а також внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою.

При цьому судами вірно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук