Справа № 307/3384/14-ц
Провадження № 2/307/132/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 лютого 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Ніточко В.В., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Колодненської сільської ради, треті особи: ОСОБА_2 та приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Колодненської сільської ради, треті особи: ОСОБА_2 та приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його дідусь ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за час свого життя, побудував житловий будинок в АДРЕСА_1 та житловий будинок в АДРЕСА_2. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті дідуся, оскільки він 11 січня 2011 року склав заповіт, яким все своє майно заповів йому. На даний час він бажає оформити спадщину, тобто житлові будинки, однак це унеможливлюється через відсутність правовстановлюючих документів на них, а тому просить у судовому порядку визнати його власником житлового будинку по АДРЕСА_1 та власником житлового будинку по АДРЕСА_2.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник Колодненської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримує.

Третя особа - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову не заперечує.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Із свідоцтва про смерть ОСОБА_4 вбачається, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Згідно заповіту від 11 січня 2011 року, посвідченого секретарем виконкому Колодненської сільської ради, ОСОБА_4 заповів своє майно, а саме, житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, ОСОБА_1, 1983 року народження (а.с.5).

Із заяви на прийняття спадщини за заповітом вбачається, що ОСОБА_1 07 червня 2011 року звернувся до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Згідно заяви про відмову від прийняття спадщини, ОСОБА_2 15 червня 2011 року звернулася до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь свого онука ОСОБА_1 (а.с. 7).

Із акту від 20 липня 1979 року вбачається, що ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Тячівської районної ради № 223 від 27 липня 1979 року виділена земельна ділянка в АДРЕСА_2, площею 700 кв.м., для будівництва житлового будинку (а.с. 10).

Згідно довідки Колодненської сільської ради № 366 від 06 червня 2012 року, за ОСОБА_4, до дня його смерті, числився житловий будинок в АДРЕСА_2, згідно книг погосподарського обліку з 2006 року по 2010 рік, за особовим рахунком НОМЕР_1 (а.с.20).

Із технічного паспорту вбачається, що інвентаризаційна вартість житлового будинку АДРЕСА_2 складає 106 016 гривень (а.с.12-16).

Згідно технічного паспорту, інвентаризаційна вартість житлового будинку АДРЕСА_1 складає 81 433 гривні (а.с.45-49).

Із довідки Колодненської сільської ради № 98 від 04 лютого 2015 року вбачається, що згідно книг погосподарського обліку № 1-2 за 2006 - 2010 роки, головою дворогосподарства по АДРЕСА_1, за особовим рахунком НОМЕР_2 та головою дворогосподарства по АДРЕСА_2, за особовим рахунком НОМЕР_1 був ОСОБА_4, 1928 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку із зміною нумерації будинків по АДРЕСА_2 відповідає АДРЕСА_2. Згідно погосподарського обліку по АДРЕСА_1, за особовим рахунком НОМЕР_3, рахується земельна ділянка розміром 0,17 га, по АДРЕСА_2, за особовим рахунком НОМЕР_4, рахується земельна ділянка розміром 0,19 га (а.с. 57).

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимоги та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

Виникнення права власності на житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Із п.1.2 листа Мінюсту СРСР від 22 грудня 1986 року "Рекомендации по вопросам удостоверения договоров об отчуждении жилого дома (части дома) либо квартиры в доме жилищно-строительного коллектива индивидуальных застройщиков" вбачається, що Законами всіх союзних республік про державний нотаріат встановлено, що при посвідченні договору про відчуження житлового будинку нотаріус перевіряє за правовстановлюючим документом приналежність цього будинку власнику. Цей документ обов'язково вказується в договорі. Переліки документів, що підтверджують право особистої власності на житловий будинок, наведені в інструкціях союзних республік про порядок вчинення нотаріальних дій. Посвідчення договору без правовстановлюючого документа не допускається. У сільській місцевості підтвердженням приналежності будинку можуть служити відповідні довідки виконкому селищної, сільської Ради. Якщо у власника є правовстановлюючий документ (свідоцтво про право на спадщину, договір і т.п.), він повинен бути представлений нотаріусу і зазначений в договорі про відчуження.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Тому, суд вважає, що ОСОБА_4 набув право власності на житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 Закарпатської області, а відповідно, після його смерті, у його спадкоємців, виникло право на спадкування на належну їм частку вищезазначених будинків.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, будинки знаходяться в сільському населеному пункті, мають в ньому окремі порядкові номери, зареєстровані в сільській раді, інші особи на володіння та користування даними будинками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинків для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і за ним необхідно визнати право власності на будинки з надвірними спорудами, в порядку спадкування.

На підставі наведеного та ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1268, 1269ЦК України, і керуючись ст.ст. 10, 60, 197, 212, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Ніточко