АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9304/15 Справа № 200/6681/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Циганков В. О. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ 23 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМПРОМЕНЕРГО» про солідарне стягнення заборгованості за договором позики та судового збору, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути борг у розмірі 5000000,00 (п'ять мільйонів) гривень солідарно.

Позов обгрунтовував тим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09 вересня 2013 року був укладений договір безвідсоткової позики. Позичальник, ОСОБА_5, отримала від позикодавця, ОСОБА_4, 5000000,00 грн.,з умовою повернути вказану суму до 09 вересня 2014 року. Для забезпечення договору позики між ОСОБА_4 та ТОВ «ХІМПРОМЕНЕРГО» 09 вересня 2013 року було укладено договір поруки.

Борг ОСОБА_5 в установлений термін не повернула. За умовами договору поруки позивач звернувся до поручителя, однак відповіді не отримав, гроші йому не повернуто.

Позивач просив позов задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість та понесені судові витрати.

Сторони в судове засідання не з'явились. Рішенням суду І інстанції позов задоволено.

В скарзі апелянт ставить питання про скасування рішення районного суду, просить відмовити в задоволені позову, оскільки вважає, що при укладанні договору поруки від 09 вересня 2013 року не були додержані вимоги ст. 203 ЦК України, такий договір є недійсним. При цьому апелянт зазначав, що він та відповідач ОСОБА_5 є співзасновниками товариства «ХІМПРОМЕНЕРГО» де їм належить по 50% уставного капіталу. Директор товариства ОСОБА_6, укладаючи договір поруки, діяв за межами наданих повноважень оскільки відповідно до п.9.3.24 Уставу товариства питання розпорядження грошовими коштами, укладення договорів, угод, інших правочинів загальна вартість яких перевищує 150000 грн. є компетенцією загальних зборів товариства. Апелянт вважає, що сторони договору позики, як родичі, мали на меті штучно створеною ситуацією звернути за судовим рішенням стягнення на все майно товариства в тому числі і на його частку.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, перевірила доводи, в межах заявлених в апеляційній скарзі та дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09 вересня 2013 року був укладений договір безвідсоткової позики за яким ОСОБА_5, отримала від позикодавця, ОСОБА_4, 5000000,00 грн., з умовою повернути вказану суму до 09 вересня 2014 року. Борг ОСОБА_5 в належний термін повернуто не було.

ТОВ «ХІМПРОМЕНЕРГО», виступило поручителем стосовно виконання зобов'язань ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 по договору позики. 09 вересня 2013 року товариство в особі директора ОСОБА_6 уклало з ОСОБА_4 договір поруки за яким товариство набувало прав кредитора щодо обов'язку боржника та зобов'язалось в дводенний строк після письмової вимоги виконати обов'язок боржника.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана зробити на користь іншої сторони (кредитора) визначені дії передати майно, виконати роботу, надати послугу, заплатити гроші) або утриматися від визначених дій, а кредитор має право жадати від боржника виконання зобов'язання. Зобов'язання виникають з основ, передбачених статтею 11 ЦК України.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) -ст. ст.526, 530 ЦК України.

В ч. 1 статті 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Суд розглянув спір у відсутнісь сторін без отримання усних чи письмових пояснень відповідачів щодо предмету та правових підстав спору, перевірки обсягу повноважень директора товариства, його правоздатності на укладання договору поруки, не витребував та не перевірив оригінали укладених договорів, правовстановлючі документи товариства, тобто порушив вимоги ст.ст. 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного встановлення фактичних обставин по справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення, тому рішення підлягає скасуванню, як передчасне, з відмовою в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року - скасувати, в позові відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

Судді: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.