Справа № 635/5575/14-ц
Провадження № 2/635/97/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя - Савченко Д.М.,

секретар судового засідання - Журавльова Є.А.,

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи - Служба у справах дітей Харківської РДА, приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку фіктивним, визнання права власності на житловий будинок та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач), треті особи - Служба у справах дітей Харківської РДА та приватний нотаріус ОСОБА_6, в якому, з урахуванням уточнень, просять визнати договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 (продавцем) та ОСОБА_5 (покупцем) і засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа ОСОБА_6 02 квітня 2010 року (реєстраційний номер 1057 від 02 квітня 2010 року) - фіктивним; застосувати наслідки визнання правочину фіктивним і відповідно визнати Договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 (продавцем) та ОСОБА_5 (покупцем) і засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа ОСОБА_6 02 квітня 2010 року (реєстраційний номер 1057 від 02 квітня 2010 року) - недійсним; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1; вселити в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, родину позивачів, а саме, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_7.

В обґрунтування позову зазначають, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві власності подружжя належав 3-х поверховий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, який вони вирішили продати і за отримані гроші побудувати два житлових будинки - один за адресою: АДРЕСА_1, другий за адресою: АДРЕСА_3. У зв'язку з тяжким економічним станом закінчити облаштування нового будинку позивачі самостійно не могли, тому вирішили взяти недостатні кошти в позику, для чого звернулися до ОСОБА_5, з яким раніше вже мали стосунки, коли також брали гроші в позику. На їх нове прохання в 2010 році дати в борг 25 000 доларів США ОСОБА_5 дав згоду, але умовою його було забезпечення позики нерухомим майном. Позивачі погодились надати в заставу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який був оформлений на праві приватної власності на ОСОБА_1.

02 квітня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено нотаріальний договір грошової позики, засвідчений Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 (реєстровий номер 1061 від 02 квітня 2010 року) на суму, яка відразу включала в себе проценти за користування кредитом, хоча ОСОБА_5, як проста фізична особа, не включена то реєстру осіб, які мають право надавати фінансові послуги на платній основі, не мав права за законом укладати платний кредитний договір, або платний договір позики.

Одночасно з договором позики 02 квітня 2010 року між позивачкою і ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, засвідчений тим же Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 (реєстровий номер 1057 від 02 квітня 2010 року), який фактично був укладений замість договору застави, або іпотеки, як договір забезпечення повернення боргового забов'язання.

Позивачі зазначають, що під час укладення договору купівлі-продажу сторони в Договорі не мали наміру створення тих правових наслідків, які вказаним договором обумовлювались, а тому договір купівлі-продажу будинку є фіктивним.

Про фіктивність договору купівлі-продажу, на думку позивачів, свідчать наступні обставини:

· дата укладення договорів позики і купівлі-продажу одна - 02 квітня 2010 року;

· місце укладення договору купівлі-продажу - одне й те ж - нотаріальна контора Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4;

· нотаріус, що засвідчував обидва договори ОСОБА_6;

· реєстраційні номери договору позики і договору купівлі продажу №№ 1061 та 1057 від 02 квітня 2010 року, що говорить про те, що вони укладались одночасно, враховуючи те, що між цими номерами реєструвались проміжні документи, що зазвичай укладаються під час однієї нотаріальної дії (заяви подружжя, витяги з реєстру про відсутність заборон та інше);

· сума боргу за договором позики і за договором купівлі продажу майже однакова: позика - 207296 грн. 00 коп., а купівля-продаж - 246 796, 00 грн. При цьому за договором купівлі-продажу вартість будинку навіть за інвентарною вартістю БТІ становила суму 431 664, 00 грн., майже вдвічі більшу ніж сума продажу;

· термін дії договору позики від 02 квітня 2010 року, а відповідно термін повернення суми боргу, визначений до 02 жовтня 2010 року, в той же час, хоча в договорі купівлі продажу формально і вказано, що ОСОБА_1 повинна знятись з реєстраційного обліку та звільнити житловий будинок до 02 липня 2010 року, ОСОБА_5 провів реєстрацію права власності за договором купівлі - продажу від 02 квітня 2010 року лише 10 листопада 2010 року, що фактично співпадає з закінченням терміну повернення боргу;

· ОСОБА_1 отримала грошові кошти лише в якості позики, а гроші від продажу будинку не отримувала і навіть на це не розраховувала. В самому договорі говориться про те, що за продаж будинку продавець отримав гроші до моменту підписання договору, але ця фраза носила лише формальний характер;

· ОСОБА_1, ОСОБА_2 і неповнолітня донька ОСОБА_8, 2001 року народження, весь час проживали в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Родина іншого житла не мала і не має, тому наміру продавати будинок у нас не було з самого початку;

· ОСОБА_5 до 2013 року навіть не намагався потрапити в будинок, щоб здійснити свої права як його власник, т.я. був його власником лише формально і наміру там жити ніколи не мав;

· ОСОБА_5 під час оформлення договору купівлі-продажу будинку навіть не цікавився усіма формальностями, в тому числі, що на той час, ОСОБА_1 на момент укладення договору купівлі-продажу в сам текст договору купівлі-продажу була вписана лише земельна ділянка з кадастровим номером «для ведення особистого селянського господарства» площею 0,1287 га, на яку отримувалась довідка з Головного управління Держкомзему у Харківському районі Харківської області, а не земельна ділянка з кадастровим номером № «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», загальною площею 0,1500 га, на яку навіть довідка з Головного управління Держкомзему у Харківському районі Харківської області не отримувалась і ОСОБА_5 не вимагалась. Він навпаки сказав, що для нотаріуса потрібна будь-яка довідка з земельного кадастру, і не важливо під які цілі ця земля. А в той час довідки на земельну ділянку під будинком навіть не було, т.я. вона ніколи не замовлялась. А ОСОБА_5 поспішав укласти угоду, т.я. з причини зайнятості не міг цьому присвячувати багато часу, як він вказав;

· в Договір купівлі-продажу житлового будинку від 02 квітня 2014 року була зроблена дописка (власноручно) приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 про додаткову земельну ділянку, що розташована безпосередньо під будинком за кадастровим номером № «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», загальною площею 0,1500 га, лише 24 травня 2013 року і тільки після отримання про це довідки з Головного управління Держкомзему у Харківському районі Харківської області за особистим запитом нотаріуса, про що навіть родина ОСОБА_1 і особисто ОСОБА_1 навіть не повідомлялась;

· таким чином, лише згодом зацікавившись реальною перспективою крім отримання повернення боргу ще й можливістю відняти житловий будинок у реального власника, ОСОБА_5 почав цікавитись і земельною ділянкою за адресою будинку. Особисто в 2013 році звертався до нотаріуса. Вона в свою чергу надсилала свої запити до Головного управління Держкомзему у Харківському районі Харківської області, особисто дописувала в 2013 року відомості про другу земельну ділянку в договір купівлі - продажу від 2010 року, навіть без повідомлення ОСОБА_1 про це. А таким чином ОСОБА_5 в таємниці від ОСОБА_1, фактично в 2013 році, отримав право як на будинок, так і на дві земельні ділянки, в той час як в первісному договорі купівлі-продажу йдеться мова лише про одну земельну ділянку;

· якби позивачі мали дійсно намір продати будинок, то продали б його не менше ніж за його інвентарну вартість (431664,00 грн.), а не за суму вдвічі меншу, яка вказана в договорі Купівлі - продажу (246 796, 00 грн.). Крім того, офіційно отримали б на це дозвіл органу опіки і піклування, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини і тим більше не отримували для оформлення договору Витяг з КП «ХРБТІ» з метою отримання іпотеки, а вказали б за мету - відчуження нерухомості;

· фактом, який підтверджує те, що думка про привласнення житлового будинку виникла у ОСОБА_5 лише згодом, послужило те, що він спочатку надав можливість приватизувати ОСОБА_1 земельну ділянку на її ім'я, що без його відома і без документів, що були у нього в розпорядженні, не могло просто відбутися, а влітку 2013 року був сам вимушений звертатись до суду про визнання приватизації недійсною;

· про те, що ОСОБА_5 постійно користувався однією ж й тою схемою надання грошей в позику не під заставу, або іпотеку, а під пряме укладення договорів купівлі-продажу будинків, свідчать аналогічні договори позики, укладені одночасно з договорами купівлі продажу житлових будинків.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили позовні вимоги задовольнити.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила, що з ОСОБА_5 познайомились через оголошення в газеті «Прем'єр», оскільки їм потрібна була позика, продавати будинок вони не збирались. На 02.04.2010 року було призначено підписання договору позики на 25 тисяч доларів США. Вони ознайомились з текстом договору, їх все влаштувало. Потім нотаріус дала пакет документів, позивач їх підписала, і нотаріус сказала, що треба ще буде знятися з реєстрації. Позивач запротестувала, але нотаріус сказала, що це для підстраховки, документи просто будуть лежати, це не угода. ОСОБА_5 дав 20 тисяч доларів США, усі витрати по угоді були оплачені за рахунок позивачів. Позивачі якийсь час повертали борг ОСОБА_5, потім розпочалася криза, позивачі почали все продавати. 12.11.2010 року вони віддали ОСОБА_5 11 тисяч доларів, проте він відмітив в договір лише 8 тисяч. Потім вони дізнались, що 10.11.2010 року він отримав право власності на їх будинок. Потім ОСОБА_5 нарахував 80 тисяч доларів США на 23.02.2011 року, почав погрожувати їх родині. Дітей, усю родину викинули з будинку на вулицю, вони два роки скитаються з дітьми по квартирах. З ОСОБА_5 познайомились в жовтні 2009 року, перший будинок він теж переоформив на себе і зробив договір купівлі-продажу, різницю з продажу вони отримали, але за яку суму було продано будинок, вони не знають. Наголосила, що їх метою було отримати позику, а не продавати будинок.

Допитаний в судовому засідання як свідок позивач ОСОБА_2 пояснив, що оспорюваний договір це позика, родині потрібні були кошти, щоб обшити будинок сайдінгом, тому звернулися за позикою до ОСОБА_5. Вони приїхали, оглянули будинок, вирішили, скільки можуть дати в борг. ОСОБА_5 запропонував приїхати до нотаріуса, сказав, що в них свій нотаріус. Вони приїхали в Харків на вул. Кірова, дали паспорти, нотаріус зробила необхідні документи, при цьому пояснила, що цей будинок як застава переоформлюється на ОСОБА_5, дала пачку документів. Потім приїхав ОСОБА_5, усі документи підписали, усі витрати несли позивачі. Він дав 20 тисяч доларів, сказав, решту віддасть пізніше. Договір купівлі-продажу будинку нотаріус їм не дала, вони отримали його пізніше. Платили ОСОБА_5 щомісячно. В 2009 році позивачі продали трьохповерховий будинок, щоби побудувати два нових. Однак коштів на завершення будівництва не виставило, тому позивач по рекламному оголошенню подзвонив в «Регіональний кредит», так познайомився з ОСОБА_5. ОСОБА_5 приїхав подивився будинок в садовому товаристві «Учитель». Найшовся покупець на будинок - ОСОБА_4, будинок оцінили в 130 тисяч доларів. Родін виплачував частинами. Потім ОСОБА_4 зателефонував позивачеві і сказав, що в нього є вся сума. Вони поїхали до нотаріуса, але позивача забрали в Московський райвідділ міліції, там ОСОБА_4 йому погрожував, казав, якщо він не продасть йому дачу, то залишиться в міліції. ОСОБА_5 найняв бандитів, 10 чоловік перелізли через паркан, розбили вікно, були з двома бійцівськими собаками, яким кинули кішку, яку вони розірвали. Родину вигнали з будинку, вони залишились на вулиці, це було 10.05.2013 року, земля під будинком на той час вже була приватизована на дружину.

Представником відповідача надано заперечення проти позову (а.с. 169-172), в яких вона вважає позовні вимоги необґрунтованими і зазначає, що дійсно 02.04.2010 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 1057. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, 10.11.2010 року зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за ОСОБА_5, реєстраційний номер 29976683 номер запису 1505 в книзі 12. Згідно з п. 2.1. вищезазначеного договору купівлі-продажу нерухоме майно за домовленістю сторін вчиняється за суму 246796, 00 грн., які продавець отримав від покупця до підписання договору. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, 10.11.2010 року зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за ОСОБА_5, реєстраційний номер 29976683 номер запису 1505 в книзі 12.

Як зазначив ВСУ, для визначення правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Мета вчинення фіктивного правочину, а саме договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.04.2010 року у сторін відсутня, тому, що ніхто із сторін не отримував яку-небудь перевагу (не приховували майно від кредиторів, від конфіскації тощо) на цей період у відношенні ОСОБА_1. відсутні вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами, а також відсутні інші обставини, настання яких сторонам або одній з них невигідні.

Відповідач ОСОБА_5 заперечує, що дійсно укладався фіктивний правочин. Так, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Між сторонами під час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.04.2010 року була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, викладених вище, просила у задоволенні позову відмовити.

Представником третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, надано заяву (а.с. 196), в якій вона просить розглядати справу без її участі та ухвалити рішення на розсуд суду.

Третьою особою - приватним нотаріусом ОСОБА_10, надано письмові пояснення по справі (а.с. 177), в яких вона зазначила, що у зв'язку з численними перевірками Головного управління юстиції у Харківській області та судового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 02.04.2010 року за реєстровим № 1057, удаваним правочином, було виявлено невідповідність наданого ОСОБА_1 Витягу Управління Держкомзему у Харківському районі Харківської області від 09.03.2010 р за № 1756 до реальних обставин справи, а саме, на земельній ділянці, вказаній у вищеозначеному Витягу, не знаходиться об'єкт продажу - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Третьою особою було подано запит до Управління Держкомзему Харківського району Харківської області, на який вона отримала лист від 24.05.2013 року № 1120 та Витяг Управління Держкомзему Харківського району Харківської області про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, де було вказано, що Витяг, який надавався ОСОБА_1 на оформлення Договору купівлі-продажу житлового будинку, вважати недійсним у зв'язку з дублюванням кадастрового номеру. Після отримання наданих документів третя особа внесла запис до Договору купівлі-продажу житлового будинку про уточнений кадастровий номер як додаткову інформацію, але попередній не закреслила, оскільки на момент посвідчення договору документи були надані на земельну ділянку 0,1287 га. Наголошує, що земельна ділянка не була предметом Договору купівлі-продажу, право власності на землю у ОСОБА_1 не було і інформація про кадастровий номер була другорядною. У подальшому напис про кадастровий номер дублюватися у наступних правочинах з вищевказаним житловим будинком не може, на кожну наступну операцію потрібно отримувати документ з Держкомзему, на теперішній час це Витяг з поземельної книги.

У судове засідання третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_6, не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмові пояснення по справі, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини.

02 квітня 2010 року між ОСОБА_1 (продавець) і ОСОБА_5 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 20, 21), згідно з яким продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і сплачує за це обговорену грошову суму. Предметом договору є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п. 2.1. договору, продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за суму 246 796 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору, продавець довів до відмова покупця, а покупець взяв до уваги той факт, що відчужуване нерухоме майно є спільною власністю, чоловік надав згоду на відчуження вищевказаного нерухомого майна, заявою, посвідченою 02.04.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_6

Згода сторін з умовами договору посвідчена їх власноручними підписами.

Нотаріально посвідченою заявою від 02 квітня 2010 року ОСОБА_1 підтвердила, що отримала кошти у сумі 246 796,00 грн. повністю від ОСОБА_5 по договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 122).

02 квітня 2010 року ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену згоду своїй дружині ОСОБА_1 на продаж ОСОБА_5 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що є об'єктом спільної сумісної вартості подружжя (а.с. 147).

Нотаріально посвідченою заявою від 02 квітня 2010 року ОСОБА_2 зобов'язався знятися з реєстраційного обліку та звільнити житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з укладенням його дружиною договору купівлі-продажу будинку за вищевказаною адресою, на першу вимогу ОСОБА_5, але не пізніше 02 липня 2010 року (а.с. 123).

Згідно з копією витягу про державну реєстрацію прав, ОСОБА_5 зареєстрував право власності на спірний житловий будинок у КП «ХРБТІ» 10 листопада 2010 року.

02 квітня 2010 року між ОСОБА_5 (позикодавець) і ОСОБА_1 (позичальник) укладено Договір позики (а.с. 23), згідно з яким позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 207 296,00 грн., що в еквіваленті складає 26 240,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повертати видану йому позику частками згідно графіку: в строк до 02.05.2010 року 8216,00 грн., що в еквіваленті складає 1040,00 доларів США, в строк до 02.06.2010 року 8216,00 грн., що в еквіваленті складає 1040,00 доларів США, в строк до 02.07.2010 року 8216,00 грн., що в еквіваленті складає 1040,00 доларів США, в строк до 02.08.2010 року 8216,00 грн., що в еквіваленті складає 1040,00 доларів США, в строк до 02.09.2010 року 8216,00 грн., що в еквіваленті складає 1040,00 доларів США, в строк до 02.10.2010 року 8216,00 грн., що в еквіваленті складає 1040,00 доларів США, в строк до 02.10.2010 року 166 216,00 грн., що в еквіваленті складає 21040,00 доларів США.

02 квітня 2010 року ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену згоду своїй дружині ОСОБА_1 на підписання договору позики та отримання позики у сумі 207 296 грн. від ОСОБА_5 (а.с. 158).

Рішенням Харківського районного суду від 06 квітня 2012 року відмовлено в позові ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02 квітня 2010 року, застосування до спірних правовідносин правил, встановлених договором іпотеки, зобов'язання відповідача оформити із позивачем договір іпотеки та зареєструвати його у встановленому законом порядку (а.с. 240-244).

Як зазначено в даному рішенні, судом не встановлено недійсності договору купівлі-продажу, укладеного 02 квітня 2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, правил щодо договору іпотеки.

Стосовно доводів позивача про продаж будинку за явно заниженою ціною суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, дані інвентарної вартості будинку позивачу були відомі, і ціна, вказана у договорі купівлі-продажу на момент його укладання, для позивачів була прийнятною.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2012 року (а.с. 29-33) рішення Харківського районного суду від 06 квітня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення по суті позовних вимог.

Визнано договір купівлі-продажу від 02 квітня 2010 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, - удаваним правочином. Застосовано наслідки удаваного правочину. Вирішено вважати, що сторонами укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 02 квітня 2010 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_12.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року в цій справі (а.с. 34-38) рішення апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2012 року скасовано, рішення Харківського районного суду від 06 квітня 2012 року залишено в силі.

Як зазначено в ухвалі суду від 14.11.2012 року, беручи за основу висновку про удаваність правочину ту обставину, що ціна житлового будинку у договорі купівлі-продажу явно занижена, суд апеляційної інстанції не врахував, що за правилами статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вказаним обставинам надавала належна оцінка судом першої інстанції, проте вони не були враховані апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного рішення, що призвело до неправильного вирішення спору.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2014 року (а.с. 40, 41) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 заборгованість за договором позики від 02 квітня 2010 року у сумі 220 034 грн. 32 коп.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Вимоги про визнання спірного правочину фіктивним позивачі обґрунтовують посиланням на статтю 234 ЦК України, згідно з якою фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним; правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочину не можу бути кваліфікований як фіктивний.

Виходячи з наведеної вище правової позиції Верховного Суду України, для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Як встановлено судом, між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_5 02 квітня 2010 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який нотаріально посвідчений, підписаний сторонами та містить усі істотні умови (предмет, ціна, порядок розрахунків тощо).

Для укладення вказаного договору позивач ОСОБА_2 надав своїй дружині ОСОБА_1 нотаріально посвідчену згоду на укладення вказаного договору, також дав нотаріально посвідчене зобов'язання за першою вимогою ОСОБА_5 виселитися із проданого будинку.

У свою чергу ОСОБА_1 у пункті 2.1. договору зазначила, що отримала кошти за проданий будинок у повному обсязі до підписання договору, крім того, надала нотаріально посвідчену заяву про отримання від ОСОБА_5 коштів за проданий будинок у повному обсязі.

10 листопада 2010 року ОСОБА_5 зареєстрував у КП «Харківське районне БТІ» право власності на придбаний у ОСОБА_1 за оспорюваним договором житловий будинок.

Отже, як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 02 квітня 2010 року ОСОБА_1 за згодою свого чоловіка ОСОБА_2 передала ОСОБА_5 у власність належний їй житловий будинок, у свою чергу ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 обумовлені договором кошти в сумі 246 796 грн. та набув право власності на вказаний будинок, зареєструвавши договір у встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки за оспорюваним договором сторонами передано майно і грошові кошти за нього, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і свідчить про реальність вчиненого правочину, підстави для його визнання фіктивним відсутні.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Водночас відповідачем ОСОБА_5 категорично заперечується фіктивність договору від 02 квітня 2010 року та відсутність у сторін наміру на досягнення передбачених договором правових наслідків.

Про реальність наміру відповідача набути право власності на житловий будинок свідчить факт сплати за нього коштів та реєстрація права власності на придбаний будинок у встановленому законом порядку.

Надаючи оцінку доводам позивачів в обґрунтування фіктивності оспорюваного правочину про те, що договір позики і купівлі-продажу укладено в один день, в одному місці і посвідчено одним нотаріусом, сума боргу за договором позики і договором купівлі-продажу майже однакова, позивачі не мали наміру продавати будинок, оскільки іншого житла не мають, ОСОБА_5 ніколи не намагався потрапити в будинок і здійснювати повноваження власника та дав ОСОБА_1 можливість приватизувати земельну ділянку під будинком, в договорі вказано невірний кадастровий номер земельної ділянки та продаж вчинено за явно заниженою ціною, суд зазначає наступне.

Оцінка доводам позивачів стосовно продажу будинку за заниженою ціною надана в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року (а.с. 34-38), в якій зазначено, що беручи за основу висновку про удаваність правочину ту обставину, що ціна житлового будинку у договорі купівлі-продажу явно занижена, суд апеляційної інстанції не врахував, що за правилами статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Інші наведені позивачами доводи не мають суттєвого значення для справи, оскільки визначальним при вирішенні питання про фіктивність правочину є з'ясування питання, чи передавалося сторонами майно на підставі правочину та чи був наявний в обох сторін умисел на вчинення фіктивного правочину.

Вказані обставини перевірено судом та встановлено факт передачі майна та грошей за проданий будинок, а також відсутність принаймні з боку ОСОБА_5 умислу на вчинення фіктивного правочину.

Отже, вказані доводи позивачів не спростовують висновку про відсутність правових підстав для визнання договору фіктивним.

Враховуючи висновок суду про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину фіктивним, відповідно, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний будинок і вселення в нього родини позивачів.

Керуючись ст.ст. 16, 234, 627 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи - Служба у справах дітей Харківської РДА, приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку фіктивним, визнання права власності на житловий будинок та вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.М. Савченко