Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/191/15 Головуючий у 1-й інстанції: Пирогова Л.В.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що відповідно до укладеного договору № DОКHRX00360507 від 17.07.2006 року ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 1 816 грн. 05 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 11.02.2014 року має заборгованість 28 520,37 грн., яка складається з наступного: 6 853,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 294,24 - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21 372,20 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 2 738 грн. 70 коп., яка була задоволена судовим наказом Селидівського міського суду Донецької області від 05.04.2007 року, різниця становить 25 781,67 грн. А також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 289,08 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 27 570,75 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором № DОКHRX00360507 від 17.07.2006 року в розмірі 27 570,75 грн. та судові витрати в сумі 275,71 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, розписка про одержання судової повістки). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що сплив строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

З такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються з вимогами матеріального та процесуального права.

Так, за змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 627 ЦКУкраїни сторони є вільними в укладені, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2006 року ОСОБА_4 підписав заяву позичальника № DОКHRX00360507 про надання строкового кредиту та отримав кредит у розмірі 1 816,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,00 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту на строк 12 місяців по 17.07.2007 року включно на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам з погашенням кредиту щомісячними платежами по 196,54 грн.

За змістом заяви позичальника, підписуючи її, ОСОБА_4 виразив свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір (а.с. 5).

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Саме Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка") (Стандарт) передбачений обов'язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, проценти за його використання, оплачувати комісії, встановлений порядок розрахунків та відповідальність сторін.

Відповідно до п. 5.5 Умов, як складової письмового договору від 17.07.2006 року, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідачем зроблено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 33).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Таким чином, сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п'яти років відповідно до п. 5.5 Умов, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України та свідчить про додержання письмової форми договору щодо збільшення позовної давності.

Умовами договору визначений строк виконання зобов'язань датою 17.07.2007р., позов був поданий до суду 28.02.2014р. (а.с. 1-2).

Як зазначалося вище, відповідно до п. 5.5 Умов термін позовної давності за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Обґрунтовуючи позов Банк зазначав, що відповідач періодично сплачує заборгованість за кредитним договором, так, з виписки оплат по кредитному договору за період з 01.06.2007р. по 03.07.2014р. (а.с. 37, 53) вбачається, що погашення заборгованості по кредиту позичальник здійснював:

- 28.12.2007р. - 195 грн. + 195 грн.;

- 12.08.2009р. - 53,01 грн. + 173,32 грн. + 226,33 грн.;

- 01.09.2009р. - 28,57 грн. + 208,12 грн. + 236,69 грн.;

- 02.11.2009р. - 240,90 грн. + 240,90 грн.;

- 01.12.2009р. - 644,77 грн. + 644,77 грн.;

- 09.12.2009р. - 221,63 грн. + 221,63 грн.;

- 30.12.2009р. - 502,65 грн. + 502,65 грн.;

- 03.02.2010р. - 56,93 грн. + 206,15 грн. + 263,08 грн.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Таким чином, у відповідності до ст. 264 ЦК Українидії відповідача з часткового погашення боргу переривали перебіг строку позовної давності, а тому строк позовної давності не сплив на час пред'явлення позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, суд вищевикладене не врахував і не мотивував свого висновку щодо неприйняття вказаних платежів як доказу переривання перебігу строку позовної давності.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, яка визначається як штраф, пеня, і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 2 статті 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, хоча кредитним договором встановлено п'ятирічний строк позовної давності для звернення до суду, але пеня стягується за один рік у відповідності зі ст. 258 ЦК України.

Як зазначалося вище, Банк просив стягнути заборгованість станом на 11.02.2014 року, а з позовом звернувся до суду 28.02.2014р., отже, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором підлягає стягненню за період з 28.02.2013р. по 11.02.2014р.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з ОСОБА_4 суми заборгованості підлягають задоволенню частково з урахуванням положень ч. 2 ст. 258 ЦК України про застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки.

Крім іншого, судовим наказом Селидівського міського суду Донецької області від 05.04.2007 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" стягнута сума заборгованості в розмірі 2 738,70 грн. (а.с. 3, 28).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що неналежне виконання позичальником зобов'язань за договором від 17.07.2006 року підтверджене доказами та виходячи із встановлених ст. 526 ЦК Українизагальних умов виконання зобов'язання і передбаченого ст. 629 ЦК Українипринципу обов'язковості договору, з ОСОБА_4 на користь банка підлягає стягненню: 6 853,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 294,24 - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3 731,35 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в період з 28.02.2013р. по 11.02.2014р. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 2 738,70 грн., яка була задоволена судовим наказом Селидівського міського судуДонецької області від 05.04.2007 року, різниця становить 8 140,82 грн. А також підлягають стягненню штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 407,04 грн. - штраф (5 % від суми боргу). Отже, сума заборгованості становить 9 047,86 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК Українина користь позивача підлягають стягненню з ОСОБА_4 документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 135 грн. 74 коп. (90,49 грн. + 45,25 грн.).

При визначенні розміру присуджених судових витрат, а саме судового збору, колегія суддів застосовує роз'яснення, викладені у п.п. 36, 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", з яких вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88ЦПК.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК Українипідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № DОКHRX00360507 від 17.07.2006 року в розмірі 9 047 грн. (дев'ять тисяч сорок сім) грн. 86 коп. та судовий збір в сумі 135 (сто тридцять п'ять) грн. 74 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: