Справа № 367/1366/15 Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/5129/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 4 05.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Роговської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що їй та відповідачці ОСОБА_3 на праві власності належить ј та ѕ відповідно частини квартири АДРЕСА_1. Вказує, що між сторонами виникають непорозуміння з приводу користування та утримання вказаної квартири, через що просить суд виділити їй у натурі ј частину вищевказаної квартири.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки спірна квартира може бути поділена між сторонами із збереженням її цільового призначення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є неподільною річчю, тому позовні вимоги щодо виділу частки квартири є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належать на праві власності ? та ? частини квартири АДРЕСА_1 (а. с. 5-6, 9-10). Вказана квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 41,6 кв. м., загальною площею 68, 8 кв. м. та має один вхід до неї (а. с. 7-8).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні докази технічної можливості виділу кожній із сторін відокремленої частини квартири із самостійним виходом, зокрема відсутній дозвіл виконкому місцевої ради на переобладнання та перепланування квартири, а також висновки будівельно-технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу квартири з урахуванням висновків органів архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій з цього приводу.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначенні розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України.

Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, яке є у спільній частковій власності, у натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, виділ в натурі частини неподільної речі є неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано належних, достатніх та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження можливості виділу частини зазначеної квартири і чи є можливим такий виділ з огляду на ч. 2 ст. 183 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що із спірної квартири можливо виділити її частину, яка перебуває у її власності, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: