Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області, автогосподарства ВДАІ УМВС України в Рівненській області, управління МВС України в Рівненській області, управління ДАІ УМВС України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 1290,00 грн. у відшкодування майнової та 300 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 301 290,00 грн.

В задоволені позовних вимог заявлених до автогосподарства ВДАІ УМВС України в Рівненській області, управління МВС України в Рівненській області, управління ДАІ УМВС України в Рівненській області, треті особи на стороні Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням Рокитнівським РВ УМВС України в Рівненській області подано апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність рішення, оскільки судом неправомірно визначено його як належного відповідача по справі. Вказує, що під час скоєння ДТП працівник міліції ОСОБА_2 перебував при виконанні службових обов'язків, а тому відповідно до ст. 25 Закону України «Про міліцію» працівник міліції, який виконує свої обов'язки не несе відповідальність за завдані збитки, такі збитки компенсуються за рахунок держави. Зазначає, що за таких обставин, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки не залучено у якості відповідача Державне казначейство України.

Крім того, вказує, що розмір моральної шкоди є завищеним, а матеріальна шкода стягнута безпідставно. Ухвалюючи рішення суд не визначив механізм його виконання, оскільки кошторисом Рокитнівського РВ УМВС України не передбачено видатків для виплат таких коштів.

Судом не взято до уваги, що відповідно до заяви про уточнення позовних вимог позивач просив стягнути лише моральну шкоду, а отже від матеріальної шкоди він відмовився.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенню позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

В частині відмови позовних вимог заявлених до автогосподарства ВДАІ УМВС України в Рівненській області, управління МВС України в Рівненській області, управління ДАІ УМВС України в Рівненській області, треті особи на стороні Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог про стягнення з Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заподіяної матеріальної та моральної шкоди. При цьому суд застосував положення ч.2 ст.1187 ЦК України.

Проте погодитись з таким висновком суду в повній мірі не можна.,

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рокитнівського районного суду від 20 серпня 2012 року в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в сумі 1290 грн. відмовлено. Рішення суду в цій частині набрало законної сили, оскільки в апеляційному порядку не було оскаржене і апеляційним судом 25 жовтня 2012 року не переглядалось.( а.с.57 т.2)

Крім того, в суді першої інстанції 25.03.2013 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути лише моральну шкоду з Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області на підставі ч.1 ст.1172, ч.2 ст.1188 ЦК України.(т.2 а.с.108-111).

За таких обставин, у суду не було правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судами попередніх інстанцій, що 21 липня 2005 року о 00 годин 15 хвилин, ОСОБА_2, керуючи службовим автомобілем "BA3-21063" д.н. 0148, рухаючись по вулиці Незалежності в селищі Рокитне Рівненської області у напрямку від райвідділу міліції до автовокзалу, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення керованого ним автомобіля з мотоциклом МТ-10, та в подальшому з автомобілем "УАЗ-31512" внаслідок чого син позивача ОСОБА_6 який знаходився на мотоциклі від отриманих травм помер.

Судами також встановлено, що автомобіль ВАЗ-21063 знаходився на балансі автогосподарства ВДАІ УМВС України в Рівненській області, проте був закріплений за ОСОБА_2 і перебував у користуванні та експлуатації Рокитнівського РВ УМВС на підставі наказу ВДАІ УМВС України в Рівненській області від 26 серпня 2004 року №108.

Належним на праві власності позивачу мотоциклом МТ-10 під час ДТП керував працівник Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області - дільничний інспектор міліції ОСОБА_3, який також на момент ДТП виконував службові обов'язки. Автомобіль УАЗ-31512 д.н. НОМЕР_1 під керуванням міліціонера-водія ОСОБА_4 також експлуатувався Рокитнівським РВ УМВС України у Рівненській області.

Згідно із ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов'язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них.

Таким чином, вина одного з них у зіткненні цих джерел не має правового значення для вирішення цієї справи, а може мати значення для вирішення подальшого можливого регресного позову володільця джерел підвищеної небезпеки до винного у їх зіткненні .

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2013р. особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-108цс13, яка є обов'язковою для застосування суду відповідно до вимог п.1 ст.360-7 ЦПК України для всіх судів України.

Враховуючи, що всі три учасники дорожньо-транспортної пригоди - водії ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 під час ДТП перебували у службових відносинах саме з Рокитнівським РВ УМВС України у Рівненській області та керували транспортними засобами, що перебували у користуванні відповідача на підставі адміністративного акту, тому завдана позивачу моральна шкода повинна бути відшкодована саме Рокитнівським РВ УМВС України в Рівненській області в якому проходили службу ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4

Безпідставними є доводи відповідачів про те, що шкода завдана діями працівником міліції під час виконання службових обов'язків підлягає відшкодуванню Державною казначейською службою України за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до ч.3 ст.25 Закону України «Про міліцію», оскільки саме юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, а не держава.

Крім того, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2013 року при скасуванні рішення Рокитнівського районного суду від 20 серпня 2012 року та апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2012 року зробив висновок проте, що апеляційний суд дійшов вірного висновку, що норма права ч.3 ст.25 Закону України «Про міліцію» судом першої інстанції застосована невірно, оскільки матеріалами справи встановлено порушення працівником міліції, який виконував свої обов'язки відповідно до наданих законодавством повноважень, Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляду справи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги проте, що Рокитнівський РВ УМВС не є належним відповідачем в даній справі не заслуговує на увагу і спростовується вищенаведеним.

Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь душевних страждань і переживань позивача внаслідок смерті сина, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір завданої моральної шкодив сумі 300 000 грн.

Оскільки суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та не застосував положення ч.2 ст.1188 ЦК України, яка регулює дані правовідносини, тому рішення в частині обгрунтування правових підстав про задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст.23,1167,1172, ч.2 ст.1188 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2015 року в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2015 року в частині обґрунтування правових підстав щодо часткового стягнення моральної шкоди змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення застосування положень ч.2 ст.1187 ЦК України та висновки пов'язані з їх застосуванням.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :