Провадження № 2/522/8516/15
УХВАЛА

Іменем УКРАЇНИ

«5» листопада 2015 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі клопотання відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання розпоряджень недійсними, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 13 серпня 2015 року звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить:

визнати недійсним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №110 від 02.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині надання майстру дільниці №2 ОСОБА_2 кімнати, житловою площею 25,36 кв.м., комунальної квартири АДРЕСА_1;

визнати недійсним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 184 від 24.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині відкриття особового рахунку на імя ОСОБА_2, провідному юрисконсульту КП ЖКС «Фонтанський» на службову одну кімнату, житловою площею 25,36 кв.м., комунальної квартири АДРЕСА_2, та виключення її з числа службових;

визнати недійсним та скасувати розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 219271 від 14.02.2012 року, яким ОСОБА_2 передано в приватну власність 259/1000 частин приміщення квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;

визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № 8-23706 від 14.02.2012 року, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_2;

зобов'язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради надати мені ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 25,36 кв. м., в квартирі спільного заселення, що розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у звязку із тим, що спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог клопотання з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Інші учасники справи у судове засідання не зявились, їх неявка не є перешкодою для розгляду вказаного клопотання

Заслухавши думку сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що клопотання про закриття провадженні по справі не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин тощо, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилався на положення ч.2 ст.17 КАС України, згідно із якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

З наведеного правила вбачається, що спір підпадає під адміністративну юрисдикцію в разі наявності спору за вказаними предметами та між вказаними субєктами.

Втім, предметом цього позову є оспорювання факту набуття відповідачем права власності на житлову кімнату, площею 25,36 кв. м., в квартирі спільного заселення, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, що випливає з вимог позивача про скасування відповідних розпоряджень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між безпосередніми сторонами цього спору є не публічно-правовими, а є цивільно-правовими за своєю природою та суттю, оскільки виникли з приводу вирішення питання про право власності й право користування нерухомим майном і є похідними із житлових відносин.

Відповідно до п. 3 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

За п. 21 зазначеної постанови Пленуму, ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

При цьому, право позивача на оскарження рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади у цивільному порядку прямо передбачено в якості способу захисту цивільних прав та інтересів в п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За наведених обставин, такі позовні вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства, з огляду на що суд має відмовити у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у цій справі.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст. 15, п.1.ч.1 ст.205 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання розпоряджень недійсними, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

СУДДЯ С.О. ПОГРІБНИЙ