Справа № 148/1853/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2015 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: головуючого судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_5 Після його смерті, відкрилась спадщина за заповітом, а саме на: незакінчений будівництвом житловий будинок, який розташований, за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель; земельну ділянку площею 0,0494 га призначену для ведення особистого селянського господарства.

З метою оформлення своїх спадкових справ, позивач звернулась до нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але в оформленні спадщини їй відмовлено через те, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок не зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, а тому немає можливості перевірити факт належності даного майна померлому.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті батька, а саме на: незакінчений житловий будинок готовністю 72 %, який розташований, за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,0494 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує і на їх задоволенні наполягає.

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, однак надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких вказали, що позовні вимоги визнають.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що: ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2, видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27.07.1995, і свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 22.07.1997, ОСОБА_1, є дочкою померлого ОСОБА_5 (а.с. 15, 18).

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку будівництво якого не закінчено від 09.10.2003 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.10.2003, батькові позивача належали: будинок будівництво якого не закінчено, що розташований, за адресою: АДРЕСА_1; земельна ділянка площею 0,1000 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку; господарських будівель, земельна ділянка площею 0,0494 га призначену для ведення особистого селянського господарства (а.с. 6, 7). Згідно копії заповіту серії НАВ № 508038 від 03.09.2014, вказане майно ОСОБА_5, заповів свої дочці - ОСОБА_1 (а.с. 12).

Для оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулася до нотаріуса, однак постановою № 482/02-31 від 07.05.2015, винесеною приватним нотаріусом Скутельник І.А., у видачі свідоцтв про право на спадщину відмовлено, оскільки не проведена державна реєстрація права власності, яка на момент укладення договорів купівлі-продажу була обов'язковою (а.с. 13).

Позивач і відповідачі спадщину після смерті батька прийняли, що підтверджується їхніми заявами, наявними у спадковій справі № 11/2015, заведеній приватним нотаріусом Скутельник І.А. (а.с. 73 - 78).

Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За приписами ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вона не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку, а відтак в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Факт прийняття спадщини підтверджується поданою позивачем заявою до нотаріальної контори.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідачі по справі позов визнали і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем, підлягає зарахуванню в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 45 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України, ст. 3, 11, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209-213 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає, за адресою: АДРЕСА_2, право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме на: будинок будівництво якого не закінчено, який розташований, за адресою: АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,0494 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: