Справа № 520/7469/14-ц
Провадження № 2/520/48/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О.,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа комунальне підприємство « Житлово-комунальний сервіс « Чорноморський» про визнання права власності за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

23.06.2014 року до Київського районного суду звернулась із позовними вимогами про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1. Згідно уточненої позовної заяви від 15.09.2014 року ( а/с 23) позивач просила визнати за нею право власності за набувальною давністю. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2001 року на законних підставах стала проживати у спірної квартири, користувалась нею, зробила ремонт, сплачувала комунальні послуги. Тому вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст. 344 ЦК України набула право власності на вказане житлове приміщення, ке належить Одеської громаді в особі Одеської міської ради.

Представник відповідача - Одеської міської ради, до судового засідання не з'явився. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник третій особи - КП ЖКС « Чорноморський» на попередніх судових засіданнях заперечував проти позову, наполягаючи на тому, що вказана квартири як службове житлове приміщення надано працівнику КП ЖКС, та згідно рішення суду від11.09.2014 року за позовом « Чорноморського» ОСОБА_1 виселена із спірної квартири. В подальшому від третій особи надійшла заява, про розгляд справи за їх відсутністю.

Справа розглядається тривалий час у зв'язку із неявкою представників відповідача, та заяв про відкладення розгляду. У судове засідання призначене на 10.02.2015 року сторони не з'явились, від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Суд, приймаючи до уваги, що чергове відкладення справи, приведе до суттєвого порушення прав сторін на своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, та вважаючи, що було достатньо часу для надання всіма учасниками процесу всіх наявних в них доказів, приходить до висновку про можливість вирішення цивільної справі на підставі наявних доказів та матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 з 2001 року проживала ОСОБА_1 разом з матір'ю ОСОБА_3, яка працювала двірником в КП ЖКС «Чорноморський». Громадянка ОСОБА_1 продовжує проживати у вищевказаній квартирі і до теперішнього часу.

Факт проживання встановлено у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2013 року по адміністративної справі № 815/713/13а за позовом заступника прокурора Київського району м Одеси до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_1 та КП ЖКС « Чорноморський». Також, у постанові зазначено як встановлений факт, що ОСОБА_1, робила ремонт у вищезазначеному приміщенні, та сплачує комунальні послуги за користування квартирою.

Обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З матеріалів справи також вбачається, що актом від 15 вересня 1994 року про обстеження стану житлового будинку з метою встановлення його відповідності санітарним нормам та технічним вимогам та визнання житлового будинку непридатним для проживання, визнано житловий будинок АДРЕСА_1 непридатним для проживання (а/с 4). Згідно довідки від 13.02.2009 року, виданою КП ЖКС « Вузівський» ( а/с 76) квартира АДРЕСА_1, в якої з 2001 року проживає ОСОБА_1 підтримується у житловому стані.

Розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР №230 від 23.03.2010 р. «Про включення до числа службових житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 та її подальшої передачі КП ЖКС «Чорноморський» включено в число службових жилих приміщень однокімнатну з частковими зручностями квартиру АДРЕСА_1 та передано в розпорядження КП ЖКС «Чорноморський» для подальшого надання співробітникам, які згідно «Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» мають право на отримання службового житла.

Проте, постановою Одеською окружного адміністративного суду від 18 травня 2013 року визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.03.2010 року № 230 «Про включення до числа службових жилих приміщень квартири АДРЕСА_1 та її подальшої передачі КП ЖКС Чорноморський».

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди, відповідно до роз'яснень, які надані у постанові пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5, повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Таким чином, на думку суду, доведено, що з 2001 року ОСОБА_1 добросовісно заволоділа квартирою, і з цього часу відкрито, безперервно володіє зазначеним майном більше десяти років, сплачує комунальні послуги та зробивши ремонтні роботу, внаслідок чого перетворила приміщення, яке не було придатне до проживання до житлового стану, набувши право власності на вказане житлове майно у порядку набувальної давності.

Відсутність ордеру, як єдиної підстави заселення у житлове приміщення, не може у даному разі прийматися судом належним доказом відсутності добросовісного заволодіння квартирою. Так згідно, вже оголошеного акту від 15 вересня 1994 року квартира знаходилась у стану неприродному для проживання, тому і ордер на заселення в таке приміщення надаватися не міг. Заволодіння приміщенням відбулось відкрито на підставі звернення фонду та відповідного рішення уповноваженої особи, та на протязі тривалого часу, володіння приміщенням не оспорювалось власником ( Одеської міської радою).

Питання про виселення ОСОБА_1 було ініційовано лише після винесення розпорядження про переведення приміщення до складу службових, яке надалі було визнане незаконним та скасоване, тому не приймається судом як обставини, які свідчать про незаконність користування квартирою.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луняченко В. О.