Справа № 381/5248/13-ц Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/690/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н.С.
Категорія 46 26.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Білоконь О.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фастівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про внесення змін до рішень Фастівської міської ради Київської області №13/46-XXXIV від 08.09.2005 року, №3/98-ХІ-V від 31.08.2006 року та справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Фастівської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування державних актів на землю,-

встановила :

Позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідачів, посилаючись на те, що в 2011 році він успадкував після смерті своєї матері житловий будинок АДРЕСА_1 в м.Фастові. При виготовлені технічного паспорту на будинок, він виявив, що розмір земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок становить лише 176 кв.м, хоча раніше, станом на 1994 рік площа земельної ділянки, що прилягає до будинку складала 735 кв.м. За допомогою геодезичної зйомки, він виявив, що частина земельної ділянки, що належала його матері, площею 0,0051 га, входить до складу земельної ділянки, що належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та покійному ОСОБА_7, які приватизували її на підставі рішення Фастівської міської ради від 31.08.2006 року, яким затверджена технічна документація по складанню державних актів на право власності на землю в загальному розмірі 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, а рішенням Фастівської міської ради від 08.09.2005 року вони отримали право на приватизацію земельної ділянки, площею 0,10 га. Тому просив внести зміни до вищевказаних рішень Фастівської міської ради та виключити відповідачів із списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки, виключити відповідачів із списку громадян, яким затверджується технічна документація по складанню державних актів на право власності на землю. Крім того, ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Фастівської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування державних актів на землю, посилаючись на те, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 приватизували прохід, який перебував у загальному користуванні мешканців АДРЕСА_1 в м. Фастові та встановили там огорожу, просив скасувати державні акти на право приватної власності відповідачів на землю та усунути перешкоди в користуванні проходом до будинку АДРЕСА_2

Позови об»єднано в одне провадження.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на вищевикладені обставини.

Відповідачі та їх представник, як треті особи за первісним позовом та відповідачі за другим позовом позовні вимоги відповідача заперечували у повному обсязі.

На обґрунтування заперечень посилалися на те, що оспорювані рішення Фастівської міської ради прийнято в 2005 та 2006 роках в межах компетенції та відповідають вимогам закону.

Позивач отримав у власність та зареєстрував право власності на будинок АДРЕСА_1 в 2011 році. Будь-яких даних про те, що на час смерті його матері в 2001 році в її користуванні знаходилась земельна ділянка у зазначених позивачем розмірах останній не надав, докази, що він звертався у визначеному законом порядку для надання йому земельної ділянки в користування чи у власність відсутні, а з матеріалів справи видно, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 перебувала за період 1980-2011 р.р. в користуванні різних осіб, земельні ділянки, якими вони користувалися згідно технічним паспортам на будинок №5 мали різні розміри, у т ч. існували надлишки. Докази, що колишнім власникам будинку у визначеному законом порядку передавалася в користування або у власність земельна ділянка саме відповідних розмірів позивач не надав. Більш того, ще в 1989 році ОСОБА_6 рішенням виконкому Фастівської міської ради надано земельну ділянку із земель міської забудови саме за адресою м.Фастів, АДРЕСА_1 під будівництво житлового будинку, в подальшому вона побудувала будинок та оформила право власності на нього, з присвоєнням адреси: м.Фастів, АДРЕСА_3 Вказана особа приватизувала належну їй земельну ділянку і на даний час є власником як будинку, так і землі. Вважали також, що позивач безпідставно вимагає усунення перешкод в користуванні проходом до будинку 5-а, оскільки не є власником даного будинку та не надав доказів щодо порушення відповідачами його прав.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 26 листопада 2014 року позовні вимоги позивача задоволено повністю.

Внесено зміни до рішення Фастівської міської ради №13/46-ХХХІУ-ІУ від 08.09.2005 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста» та виключено із списку громадян ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 ОСОБА_5., внесено зміни до рішення Фастівської міської ради №3/98-ІХ-У від 31.08.2006 року «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян міста» та виключено із списку громадян ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 ОСОБА_5., яким затверджується технічна документація по складанню державних актів на право приватної власності на землю. Скасовано державний акт на право приватної власності на землю на ім»я ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 ОСОБА_5, серія ЯД№675200 на земельну ділянку площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_4 в м.Фастові, виданий 13 грудня 2006 року, кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0085; скасовано державний акт на право приватної власності на землю на ім»я ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 ОСОБА_5 серія ЯД №675199 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_4 в м.Фастові, виданий 13 грудня 2006 року, кадастровий номер земельної ділянки 32100000:06:001:0086 та 32100000:06:001:0084; усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0051 га за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 ОСОБА_5 демонтувати металеву сітку огорожі, яка встановлена між жилими будинками №3 (відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 ОСОБА_5 та №5 (позивача ОСОБА_3.) по АДРЕСА_1, зобов»язано відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 ОСОБА_5 відновити межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 5, на якій розташований спадковий житловий будинок ОСОБА_3, встановивши їх (межі) згідно із схемою земельної ділянки в технічному паспорті МБТІ від 30.01.2002 року, усунуто перешкоди у користуванні проходом до будинку 5-а по АДРЕСА_1 в м.Фастові та зобов'язано відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 ОСОБА_5 демонтувати огорожу та фіртку, яка розташована між будинками 5-а та 7 по АДРЕСА_1 в м.Фастові. Стягнуто солідарно з відповідачів витрати, які були понесені позивачем у зв'язку із поданням позову до суду згідно із наданими квитанціями в сумі 6 694 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду з підстав невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив змінити рішення суду в частині стягнення судових витрат в солідарному порядку з відповідачів, як таке, що не відповідає вимогам закону.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ст..3 ЦПК України, ч. 1 ст..16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст..16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов»язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.2, ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом :

а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст..125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В силу ст..126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків визначених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчуються: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеної в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності за такою угодою; свідоцтвом про спадщину.

Згідно ч.3 даної статті право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст..120 ЗК України ( чинної на час отримання позивачем свідоцтва про право власності на будинок та реєстрації права власності) у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч.1). Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об»єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст..10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи вимоги позивача, суд зазначені вище вимоги закону проігнорував.

Так, суд не звернув увагу на зміст позовних вимог позивача, відповідно до яких останній просив внести зміни до рішень Фастівської міської ради Київської області від 08.09.2005 року та від 31.08.2006 року та виключити із списку громадян міста - відповідачів по справі, яким передаються у власність земельні ділянки, а також виключити із списку громадян, яким затверджується технічна документація по складанню державних актів на право приватної власності на землю та в порушення положень ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України задовольнив позов в цій частині вимог. Як наслідок, суд також задовольнив вимоги позивача та скасував державний акти на право власності на землю на ім»я відповідачів на земельну ділянку площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства, виданий 13 грудня 2006 року, з кадастровим номером :06:001:0085 та державний акт на землю на ім»я відповідачів на земельну ділянку площею 0,1000га для будівництва, обслуговування житлових будівель та споруд, виданий 13 грудня 2006 року, кадастровий номер :06:001:0084.

Колегія суддів вважає, що позивачем вибрано не належний спосіб захисту своїх прав, вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях ч.2 ст. 16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України, а тому задоволенню не підлягають.

Рішення суду в цій частині вимог ухвалено з порушення норм матеріального і процесуального права.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що позивач отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в м.Фастові 08 липня 2011 року, зареєстрував його у відповідності до вимог закону 11 липня 2011 року (а.с.7,8), позивач є власником саме будинку №5, а не іншого будинку, позивач отримав будинок у спадок після смерті його матері ( за заповітом) ОСОБА_8 , яка померла в 2001 році, будь-які докази про те, що після смерті матері позивач звертався у визначеному законом порядку про передачу йому у користування або власність земельної ділянки за вказаною адресою останній не надав, суд зазначену обставину не з»ясовував. Крім того, матеріали справи містять документи, які свідчать про те, що власниками зазначеного будинку у різні часи (1980-2011 рік) були різні особи : ОСОБА_9 (1986), ОСОБА_10 (1989), ОСОБА_8 (1998), ОСОБА_3 (2011). При цьому, розмір земельною ділянки, яка перебувала у користуванні власників будинку №5 відрізняється за своїми значеннями (т.1 а.с.163,164,165); зокрема, з свідоцтва про право на спадщину за законом ААН №019797 від 04 листопада 1998 року ОСОБА_8 отримала у спадщину після померлого чоловіка будинок АДРЕСА_1 в м.Фастові, який, в свою чергу отримав його на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 лютого 1986 року та розташований на земельній ділянці площею 904 кв.м., надлишки - 431 кв.м. (т.1 а.с.162). При цьому, як видно з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету від 03 жовтня 1989 року №188/1 ОСОБА_6 виділено земельну ділянку, загальною площею 600 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку з земель міської забудови в м.Фастові за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.160,161). Зазначений будинок прийнято в експлуатацію та зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_8, йому присвоєно адресу : АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на будинок №139/25 (т.1 а.с.159).

Задовольняючи вимоги позивача щодо зобов»язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, суд зазначені вище обставини не перевірив та не встановив, якого розміру земельна ділянка за адресою м.Фастів, АДРЕСА_1 перебувала фактично у користуванні власника зазначеного будинку - матері позивача ОСОБА_8 , на час її смерті у 2001 році ( з урахуванням положень ЗК України в редакції на 2001 рік), а також не навів доводів про те, яким чином відповідачі, які набули право спільної часткової власності на земельну ділянку за адресою м.Фастів, АДРЕСА_4 в 2006 році порушують права позивача, який отримав право власності на житловий будинок в 2011 році.

За таких обставин, колегія вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України не встановив дійсних обставин справи та не визначив, які правовідносини виникли між сторонами, які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма має бути застосована до цих правовідносин, що призвело до ухвалення рішення в цій частині, що не відповідає вимогам закону.

Не можна погодитися також з рішенням суду в частині зобов»язання відповідачів усунути першкоди в користуванні проходом до будинку 5-а по АДРЕСА_1 в м.Фастові та зобов»язати відповідачів демонтувати огорожу та фіртку, яка розташована між будинком 5-а та 7 по АДРЕСА_1 в місті Фастові.

Як вже наголошувалося, позивач є власником будинку АДРЕСА_1 в м.Фастові, а не будинку 5-а , власником якого є ОСОБА_6 і яка не зверталася з відповідними вимогами до відповідачів.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин не підлягає до задоволення апеляційна скарга позивача щодо зміни рішення суду в частині стягнення судових витрат.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 грудня скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: