Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/1941/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження №22ц/778/4416/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ У КРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошової суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позові зазначало, що 10.02.2005 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ZPS0RB48271312, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4173,39 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 09.06.2006 року.

За умовами п.3.2 договору, при порушенні позичальником терміну повернення кредиту, останній зобов"язується сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,77% в місяць від суми залишку непогашеного кредиту, у разі несвоєчасної сплати заборгованості за відсотками - пеню у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Оскільки ОСОБА_2 не виконує свої зобов"язання за кредитним договором, станом на 10.02.2014 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 59323,30 грн., яка складається з: 782,82 грн. - заборгованість за кредитом, 14352,84 грн. - заборгованість по процентам, 44187,64 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на вказані обставини, а також враховуючи, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2010 року з ОСОБА_2 вже була стягнута на користь банка заборгованість за названим кредитним договором у сумі 33990 грн. 09 коп., просило стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 25333,21 грн. та судові витрати.

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк", в якому вказував на нікчемність договору №ZPS0RB48271312 від 10.02.2005 року, оскільки з банком він його не укладав, його не підписував і кошти не отримував, однак банком безпідставно було списано з його рахунку на погашення пені 1093, 52 грн.

Вказану суму просив стягнути з ПАТ КБ „ПриватБанк", як безпідставно отриману.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" заборгованість за кредитом у сумі 782 грн. 82 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 14352 грн. 84 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором у сумі 44187 грн.та судові витрати у сумі 253 грн. 33 коп.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" скасувати та ухвалити в цій частині ове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрутованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоводенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Названим вимогам закону ухвалене по справі рішення в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.02.2005 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ZPS0RB48271312, за умовами якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 4173,39 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 09.06.2006 року(а.с.7-8).

У зв"язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов вказаного кредитного договору, станом на 02.03.2010 року у нього існувала заборгованість: за тілом кредиту у сумі 3523 грн. 26 коп., по процентам за користування кредитом - 13138 грн. 88 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань - 15233 грн. 18 коп., штраф(фіксована частина) - 500 грн., штраф(процентна складова) - 1594 грн. 77 коп., всього 33990 грн. 09 коп.

Вказана сума заборгованості була стягнута з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2010 року, який набрав чинності 30.07.2010 року(а.с.5).

Сторони не заперечували, що фактично цей наказ до теперішнього часу не виконано.

Задовольняючи заявлений ПАТ КБ „ПриватБанк" у березні 2014 року позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.02.2005 року, суд послався на його доведеність, прийнявши до уваги, зокрема, наданий позивачем розрахунок заборгованості станом 10.02.2014 року.

Щодо зробленої до ухвалення рішення заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про застосування позовної давності, то суд дійшов висновку, що відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності був перерваний діями відповідача, що свідчили про визнання ним свого боргу.

Відповідно до п.п.1.2, 1.3, для виконання умов договору банк відкрив позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, а позичальник доручив банку проводити погашення заборгованості у передбачені договором строки за рахунок грошових коштів, розміщених на рахунку.

Як вбачається з виписки особового рахунку, відкритого на ім"я відповідача у відповідності до п. 1.2 договору, договірне списання коштів з нього здійснювалось у період з 19.04.2005 року по листопад 2011 року(а.с.109-110).

Вирішуючи питання про стягнення на користь банка заборгованості по процентам та пені, то суд, виходячи з системного аналізу ст.ст. 525,526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору від 10.02.2005 року, строк якого був визначений до 09.02.2006 року, дійшов правильного висновку про те, що закінчення строку дії договору та наявність судового наказу про задоволення вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" не припинили правовідносини сторін кредитного договору і не звільнила боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 23.09.2015 року у справі за № 6-120цс15 і в силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кільекість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов"язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов"язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, за умовами п.3.2 договору, при порушенні позичальником терміну повернення кредиту, останній зобов"язується сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,77% в місяць від суми залишку непогашеного кредиту, у разі несвоєчасної сплати заборгованості за відсотками банк має право нарахувати, а позичальник зобов"язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості з кожен день.

Між тим, стягуючи з ОСОБА_2 суму тілу кредиту у розмірі 782 грн. 82 коп. та заборгованості по відсоткам у сумі 14353,84 грн., суд не звернув уваги на те, що, виходячи з наданого банком розрахунку та відповідно до наказу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2010 року, зазначена сума тіла кредиту у складі загальної заборгованості за тілом кредиту станом на 02.03.2010 року у розмірі 3523 грн. 26 коп. та сума відсотків у розмірі 13138 грн.88 коп. вже були стягнуті з відповідача судовим наказом, який є різновидом судового рішення і набрав чинності 30.07.2010 року.

За вимогами п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору мід тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У з"язку з цим, правових підстав для розгляду по суті вимог банку щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту у сумі 782 грн. 82 коп. та заборгованості по відсоткам у розмірі 13138 грн. 88 коп. суд не мав, тому рішення суду в цій частині відповідно до ст. 310 ЦПК України підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі в цій частині.

За вказаних обставин доведеним слід вважати стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 1213 грн. 96 коп.( 14352 грн. 84 коп.- 13 138 грн. 88 коп.).

Не можна погодитися з висновком суду щодо доведеності розміру пені у сумі 44187,64 грн., нарахованої станом на 10.02.2014 року.

Судом не враховано, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) застосовується спеціальна позовні давність в один рік.

Зважаючи на заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про застосування позовної давності, та на те, що з позовом ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулося у березні 2014 року, сума пені, розрахованої за період з 03.03.2013 року, станом на 10.02.2014 року становить 7207 грн16 коп., що підтверджується також даними наданого банком розрахунку.

Як передбачено ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо обов"язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03 вересня 2014 року.

Таким чином, встановивши по справі , що основним борговим зобов"язанням ОСОБА_2 станом на 10.02.2014 року була несплачена сума відсотків у розмірі 1213 грн. 96 коп., колегія суддів вважає, що згідно з положенням ч.3 ст. 551 ЦК України названа обставина дає підстави для зменшення нарахованої йому суми пені до 1200 грн., що не перевищуватиме збитків, завданих банку неналежним виконанням ОСОБА_2 договірних зобов"язань та відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст. 3 ЦК України.

Керуючись ст. ст.307, 309, 310, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року по даній справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" за кредитним договором №ZPS0RB48271312 від 10.02.2005 року заборгованості за тілом кредиту у сумі 782 грн. 82 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 13338 грн. 88 коп. скасувати і провадження по справі в цій частині закрити.

Рішення в частині стягнення решти суми заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несмвоєчасне виконання зобов"язань у сумі 44187 грн. 64 коп. змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість про процентам за користування кредитом за договором №ZPS0RB48271312 від 10.02.2005 року у сумі 1213 грн. 96 коп. та пеню за несвоєчасне виконання зобов"язань у сумі 1200 грн., всього 2413 грн. 96 коп.

Рішення в частині стягнення судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: