Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду

м. Києва від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від

3 вересня 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 30 листопада 2007 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 368 000 швейцарських франків на умовах визначених договором, строком до 10 листопада 2027 року. 30 листопада 2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, а також між Банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, згідно якого останній передав в іпотеку банку квартиру кв. 1-2, загальною площею 102 кв. м, жилою площею 52,40 кв. м, що знаходиться по

АДРЕСА_1, яка є його власністю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10 жовтня 2006 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 1 березня 2012 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банку було стягнуто за заборгованість станом на 28 грудня 2010 року по кредитному договору від 30 листопада 2007 року в сумі 386 272,60 швейцарських франків, що за еквівалентно 3 075 154,80 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. Дане рішення не виконано. Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Центр оцінки власності «Парето» від 29 листопада 2013 року вартість предмета іпотеки складає 1 631 000 грн.

З метою погашення заборгованості за кредитним договором від

30 листопада 2007 року в розмірі 386 272,60 швейцарських франків, що еквівалентно 3 075 154,80 грн, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру, загальною площею

102 кв. м, жилою площею 52,40 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши початкову ціну реалізації у розмірі 1 631 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

3 вересня 2015 року, позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед

ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором від 30 листопада

2007 року, яка станом на 28 грудня 2010 року становить

386 272,60 швейцарських франків, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 листопада 2007 року, а саме квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 102 кв. м, жилою 52,40 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10 жовтня 2006 року, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу на підставі оцінки, проведеної ТОВ «Центр оцінки вартості «Парето» в розмірі 1 631 000 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 1 березня 2012 року стягнута заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, рішення набрало законної сили, звернуто до виконання, але не виконано.

За умовами договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набув право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи касаційної скарги про пропуск строку звернення до суду за захистом свого права не ґрунтується на законі.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, незастосування до виниклих правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правильним, тому доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, Шевченківського районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова