АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів - Бровченка І.О., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Харківської міської ради про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.12.2008 року державним нотаріусом Четвертої ХДНК, їй належить ? частина квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Іншу ? частину спірної квартири повинна була, за заповітом, успадкувати ОСОБА_3, яка у березні 2008 року померла і спадок не прийняла. Позивач зазначила, що з 07.06.2000 року зареєстрована у спірній квартирі, після смерті чоловіка проживає в ній одна, дбає про майно, несе витрати по його утриманню, а тому, вважала, що вона відкрито, безперервно, добросовісно володіє ? часткою спірної квартири протягом більше 10 років, у зв'язку з чим просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 4.11.1950 р., що набрала чинності для України з 11.09.1997 р., яка є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства , закрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визанчено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001року.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі ст. 1241 ЦК України (обов'язкова доля), ? частина квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно зазначеного свідоцтва, на ? частину спірної квартири ще не видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3

Згідно даних Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року заведена спадкова справа №1394/200р., і з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина спадкодавця ОСОБА_1, а також, з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_3, якій рішенням Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 09.08.2005 року продовжено строк для прийняття спадщини. (а.с. 28).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №3693 від 05.03.2008 року (а.с. 45).

Позивач у встановлений термін звернулася зі заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та 23 грудня 2008 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1. Право власності на ? частку зазначеної квартири за останньою зареєстроване у встановленому законом порядку.

Крім того, позивач з 07 червня 2000 року зареєстрована у зазначеній квартирі, де постійно мешкає, що підтверджуються матеріалами справи (а.с.5).

Також, з свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2008 року, виданого Четвертою ХДНК вбачається, що на інші ? частини спірної квартири АДРЕСА_1, ще не видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3.(а.с.4).

Позивач ОСОБА_1, будучи зареєстрованою на час смерті ОСОБА_2 у спірній квартирі, і, отримавши у спадок ? частину квартири, відкрито володіла іншою ? частиною зазначеної спірної квартири, яка їй не належала, про що остання була обізнана.

Наведене свідчить, що у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном.

При заволодінні ? частини спірної квартири позивач знала, що у неї відсутні правові підстави для набуття права власності на спірну частину квартири.

За правилами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

ОСОБА_1 не надано суду жодних належних чи допустимих доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну ? частину квартири.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :