Провадження № 22-ц/780/5933/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 43 18.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2015 року у справі за позовом Білоцерківського національного аграрного університету до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2014 року Білоцерківський національний аграрний університет звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити з кімнати НОМЕР_1 малосімейного гуртожитку Білоцерківського національного аграрного університету № 7, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, посилаючись на наступні обставини.

Кімната НОМЕР_1 у вищевказаному гуртожитку на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету університету (протокол №47 від 22.01.2009 року) та ордеру на тимчасове жиле приміщення № 480 від 22.01.2009 року була надана для тимчасового проживання виконуючому обов'язки доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту ОСОБА_3 на період його роботи в університеті.

Наказом № 106/ОС від 30.05.2014р. року ОСОБА_3 після закінчення строку договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України був звільнений з посади доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту з 01.06.2014р., в зв'язку з чим на підставі ч. 1 ст. 132 ЖК Української РСР та розділу 7 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, відповідач та його сім'я повинні були виселитись з гуртожитку в добровільному порядку, чого вони не зробили, що і стало причиною звернення позивача з даним позовом до суду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2015 року позов задоволено. Виселено з кімнати НОМЕР_1 малосімейного гуртожитку Білоцерківського національного аграрного університету № 7, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачів не може бути виселено з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення на підставі ч. 1 ст. 132 ЖК України, так як відповідач працював в університеті за контрактами, які укладалися на певний період, і що він був звільнений за згодою сторін згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ. Також вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою положення ч. 1 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», згідно якої забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього закону, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновків про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до ордеру на тимчасове житлове приміщення № 480 від 22.01.2009 року, виданого ОСОБА_3 на сім'ю в складі двох осіб, надано право зайняття в сімейному гуртожитку ДАУ кімнати, жилою площею 17,44 кв.м., яка складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_1.

Даний ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ДАУ, протокол № 47 від 22.01.2009 року. Житлова площа в сімейному гуртожитку надається для тимчасового мешкання на період роботи в організації (установі, підприємстві), яка надає житло. В разі припинення трудового договору із організацією, зайнята житлова площа в сімейному гуртожитку повинна бути звільнена і здана протягом місяця.

На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.07.1987 року за № 300 було зареєстровано 233-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_2 як сімейний гуртожиток Білоцерківського сільськогосподарського інституту ім. П.Л.Погребняка. В подальшому відбулося перейменування вулиці, на якій знаходиться гуртожиток та змінилася назва навчального закладу, а саме: будинок АДРЕСА_1 зареєстрований як сімейний гуртожиток Білоцерківського національного аграрного університету.

Відповідач ОСОБА_3 працював в університеті за строковими договорами, що підтверджується копіями витягів з наказів № 168/ос від 13.10.2000 р., № 101/ос від 05.07.2001 р., № 146/ос від 01.10.2001 р., № 182/ос від 12.10.2004 р., № 109/ос від 14.07.2005 р., № 131/ос від 15.06.2006 р., № 291/ос від 28.12.2006 р., №101/ос від 20.06.2007 р., № 126/ос від 17.06.2009 р.

Наказом № 106/ос від 30.05.2014 року ОСОБА_3 звільнено з посади доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За змістом ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину (ч. ч. 1, 2 ст. 132 ЖК України).

Відповідач ОСОБА_9 перебував в трудових відносинах з Білоцерківським НАУ, працював за строковими трудовими договорами, що підтверджується матеріалами справи та був звільнений з посади доцента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту, згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ, у зв'язку з закінченням строку договору відповідно до наказу № 106/ос від 30.05.2014 року.

Укладення строкового трудового договору та контракту, як особливої форми строкового договору визначено ч. 3 ст. 21 та ст. 23 КЗпПУ.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідачів не може бути виселено з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення на підставі ч. 1 ст. 132 ЖК України.

Крім того, за положеннями ст. 19 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.07.1987 року за № 300 було зареєстровано 233-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_2 як сімейний гуртожиток Білоцерківського сільськогосподарського інституту ім. П.Л.Погребняка. В подальшому відбулося перейменування вулиці, на якій знаходиться гуртожиток та змінилася назва навчального закладу, а саме: будинок АДРЕСА_1 зареєстрований як сімейний гуртожиток Білоцерківського національного аграрного університету.

З урахуванням наведеного на відповідачів не поширюються гарантії, передбачені ст. 19 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"

Оцінюючі зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Інші доводи, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: