Справа № 461/559/14 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/457/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Струс Л.Б.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_8, ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора про визнання права на спадкове майно. Просив визнати за ним право на спадкування за законом усього майна,що належало ОСОБА_9 та визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування. З посиланням на ст.ст. 328, 1216, 1218, 1220, 1258, 1263, 1266, 1268, 1269, 1297 ЦК України просив визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.08.2014 року первісний позов ОСОБА_4 з підстав передбачених п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду і така оскаржена позивачем.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_4. Вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають дійсним обставина справи.

Зокрема в апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилається на те, що зустрічний позов подано без дотримання вимог ст.. 119, 124 ЦПК України, а саме позивачем не дотримано вимог ст. 80 ЦПК України - не зазначено ціни позову та ст.82 ЦПК України - відсутнє клопотання про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору. Зазначає, що обидва позови не могли бути розглянуті в одному провадженні, оскільки заявлені також до відповідачів за первісним позовом. Судом в порушення вимог ст.. 191, 168 ЦПК України за відсутності клопотання витребувано спадкову справу.

Зазначає, що позивач за зустрічним позовом звертаючись до суду із вимогами не надав суду документів, які б надали можливість прослідкувати родинні відносини між позивачем та спадкодавцем, оскільки саме це було підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. А тому не довівши родинних відносин з померлим ОСОБА_9 та відсутністю судового рішення про встановлення факту родинних відносин та неможливості надання оригіналів правовстановлюючих документів, позивач намагається привласнити спадкове майно без достатніх правових підстав. Долучене свідоцтво про народження ОСОБА_2, який вказує, що є двоюрідним братом ОСОБА_9 не підтверджує таких родинних відносин, про що свідчить і лист нотаріуса №638/0116, з якого вбачається, що ОСОБА_2 необхідно подати докази родинних відносин зі спадкодавцем та правовстановлюючі документи на зазначене майно.

За наведених обставин просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_4 посилається на те, що надані ОСОБА_2 докази про родинні відносини із спадкодавцем, а саме копія свідоцтва про одруження його батька та Свідоцтва таїнства хрещення та миропомазання спадкодавця, яке видане через десять днів після смерті спадкодавця не доводять ні прямо, ні опосередковано родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 та відповідно права позивача за зустрічним позовом на спадкове майно. Зазначає, що із свідоцтва про народження позивача можна визначити лише його батьків, але аж ніяк родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, який за словами позивача є його двоюрідним братом.

З наведених підстав, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги свого довірителя та апеляційну скаргу ОСОБА_8 підтримала.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник, а також відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_10. проти апеляційних скарг заперечили.

Інші учасники в судове засідання не з»явились. Належним чином повідомлені про дату розгляду справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток, про причини неявки суд не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справу у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 , суд мотивував своє рішення тим, що за даними наявної у справі копії свідоцтва про смерть ОСОБА_9 датою смерті останнього є приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В зв»язку із подачею відповідних заяв, осіб, що вважають себе спадкоємцями спадкодавця, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_4, Першою Львівською Державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №291/2012 року.

Свідоцтво про право на спадщину за законом нікому зі заявників не видавалось.

Сторони зазначають, що до складу спадкового майна увійшла квартира АДРЕСА_1, приналежна на день смерті спадкодавцю, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1113245 від 29 липня 2003 року, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки (а.с.44).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, на яку послався суд - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Крім того, суд застосував положення ст. 1216 ЦК України, за якою спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

З матеріалів справи убачається, що по смерті спадкодавця ОСОБА_9 відкрилась спадщина за законом.

В силу вимог ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Враховуючи обставини справи - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вважає себе спадкоємцем майна спадкодавця з врахуванням вимог ст. 1263 ЦК України, за якою у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Оскільки його батько ОСОБА_10, який був рідним дядьком спадкодавця помер, то з врахуванням вимог ч. 4 ст. 1266 ЦК України, за якою двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини, - вважає, що у нього виникло право на спадкове майна по смерті ОСОБА_9, як двоюрідного брата.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4, з врахуванням мотивів його первісного позову та матеріалів справи, в тому числі наявних у справі судових рішень - звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги, як особа, котра проживала зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідачі за обома позовами ОСОБА_7 та ОСОБА_6, ОСОБА_8 звертались до нотаріальної контори з відповідними заявами, як інші родичі спадкодавця.

Заперечуючи проти апеляційних скарг, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнали, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 повинен спадкувати майно спадкодавця на підставі ст. ст. 1263 та ч.4 ст. 1266 ЦК і за таких обставин вони не можуть претендувати на спадкове майно. Однак права ОСОБА_2 на спадкове майно заперечують інші відповідачі, що оскаржили рішення суду.

Будучи присутньою в судовому засіданні 8 грудня 2014 року при розгляді апеляційних скарг апелянт ОСОБА_8 в підтримання своєї апеляційної скарги висловилась про відсутність правових підстав у ОСОБА_2 на спадкове майно спадкодавця.

Перевіряючи доводи обох апеляційних скарг, які зводяться про відсутність доказів, наданих суду ОСОБА_2 в підтвердження позову, колегія суддів звертає увагу на такі обставини.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції не встановив дату смерті батька позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_10, в зв»язку із смертю якого ОСОБА_2 обґрунтовує своє право на спадкування за правом представлення в порядку третьої черги спадкоємців.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивач за зустрічним позовом лише вказав на дату смерті свого батька - травень 2001 року, однак доказів цьому не давав.

Вказана обставина дає підстави для висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про виникнення у позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 прав на спадкове майно спадкодавця за правом представлення, тобто доказів, що позивач може претендувати на спадкове майно, як спадкоємець третьої черги.

Крім того, судом першої інстанції не здобуто доказів і не надано таких суду апеляційної інстанції з врахуванням, у тому числі, виконання у повному обсязі вимог ч.2 ст. 303 ЦПК України та витребування і долучення за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом доказів, у дослідження яких необґрунтовано відмовлено судом першої інстанції, а також нові докази неподання яких до суду першої інстанції визнано судом апеляційної інстанції з поважної причини, за наявності яких у суду були підстави для висновку, що ОСОБА_2 дійсно є двоюрідним братом спадкодавця ОСОБА_9 Відсутність таких доказів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що означені родинні стосунки спадкодавця та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 мають місце, оскільки батько ОСОБА_2 - ОСОБА_10 був рідним дядьком ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 та свідоцтвом про народження ОСОБА_10 від 7.05.1953 року (а.с.50).

З такими висновками судова колегія не може погодитись і визнає обґрунтованими у цій частині мотиви обох апеляційних скарг.

Докази, на які послався суд першої інстанції свідчать лише про походження ОСОБА_2 від батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_13, зміна прізвища якої підтверджена даними про реєстрацію шлюбу. Підтвердженим також є походження ОСОБА_10 - батька позивача за зустрічним позовом від батьків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, зміна прізвища якої також підтверджена копією свідоцтва про одруження / а.с. 48-50/.

Будь-яких доказів того, що батько позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_10 про смерть якого в 2001 році вказав позивач за зустрічним позовом - був рідним братом ОСОБА_9 - суду не надано і таких доказів не здобуто ні судом першої, ні апеляційної інстанції.

За клопотанням особи витребувано і отримано дані про наявність актових записів та копію відповідного актового запису, із яких убачається, що батьками спадкодавця ОСОБА_16 значаться ОСОБА_17 та ОСОБА_18/ актовий запис № 1157 від 16.06.1961 року/. Судом апеляційної інстанції також отримано дані про наявність в архіві Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби, про наявність актового запису № 1276 від 01.08.1959 року складений на ОСОБА_19 та ОСОБА_17, що узгоджується із даними свідоцтва про хрещення спадкодавця, де батьками значаться: батько - ОСОБА_17, мати ОСОБА_18 / з роду ОСОБА_19/. /а.с. 51/.

Колегія суддів вважає, що таких доказів не є достатньо для висновку про зазначені у зустрічному позові родинні стосунки між позивачем та спадкодавцем, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції на дані копій особистого листка по обліку кадрів Інституту народознавства та дані автобіографії ОСОБА_18 із зазначенням даних про народження в сім»ї ОСОБА_14 та про наявність брата ОСОБА_10 - не може бути визнано достатнім доказом тих родинних зв»язків між позивачем за зустрічним позовом та спадкодавцем ОСОБА_9 , про які зазначено у позові.

Доказів про родинні стосунки ОСОБА_18 та ОСОБА_10, як рідного брата та сестри - позивач за зустрічним позовом суду не надав. Про встановлення юридичного факту таких родинних стосунків не заявляв і такий факт не встановлений у передбачено у законом порядку, тому не може бути досліджений в межах заявленого позову.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції у повному обсязі виконано вимоги ч.2 ст. 303 ЦПК України і не здобуто доказів обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої не відповідає вимогам ст. ст.212 та 213 ЦПК України, а том у підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309,ч.2 ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2014 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, третьої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді