У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору та договору застави, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 12 листопада 2013 року та договору застави транспортного засобу від 15 листопада 2013 року, укладених між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), відповідач надав йому кредит у розмірі 380 198 грн 53 коп., що еквівалентно 46 309,20 доларів США. Вважає, що кредитний договір та додатки до нього не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», яким заборонено надання споживчого кредиту в іноземній валюті. Згідно із п. 1.3.1 Загальних умов кредитування позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого визначено в кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту. При цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка. За умовами п. 1.3.2 Загальних умов кредитування відповідач залишає за собою право змінювати банк, за даними якого встановлюється обмінний курс. Такі умови договору вважає несправедливими. Також вважає, що під час укладення договору не дотримано вимог ст. ст. 192, 533 ЦК України, відповідно до яких законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Крім того, відповідач не має ліцензії на надання фінансового кредиту. Оскільки недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, вважає, що договір застави також підлягає визнанню недійсним. Просив позов задовольнити.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки при укладенні спірних договорів, відповідачем, який зареєстрований як фінансова установа, здійснено кредитування позивача без порушень діючого законодавства.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик