Єдиний унікальний номер 235/5100/15-ц Номер провадження 22-ц/775/929/2015
Головуючий в 1 інстанції: Назаренко Г.В.
Доповідач: Новікова Г. В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:Новікової Г. В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Груіцької Л.О.,

при секретарі: Гарварт Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 07 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Донецький національний університет про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те,що він працював у відповідача. 14 жовтня 2014 року він звільнився за власним бажанням. При звільнені з ним не було проведено повного розрахунку і не виплачено заборгованість по заробітній платі за вересень 2014 року в сумі 4662,40 грн., середину жовтня 2014 року в сумі 2105,60 грн. та компенсацію за 17 днів невикористаної відпустки в сумі 2598,72 грн., а всього 9366,72 грн.. На його заяву про виплату зазначених сум йому відповіли відмовою. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з 1 вересня 2014 року по 14 жовтня 2014 року в сумі 6768,72 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2598,72 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14 жовтня 2014 року по 14 червня 2015 року в сумі 37299,20 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 7 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд виходив з того, що наявність заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку не підтверджена доказами. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то позивачем пропущено строк для звернення до суду з такими вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилався на те,що висновок суду про пропуск ним строку не відповідає вимогам закону. Оскільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом без обмеження будь-яким строком. На його заяву щодо проведення повного розрахунку йому було надано відповідь,з якої вбачається, що заборгованість за серпень 2014 року йому перерахували лише 13.03.2015 року, що підтверджує, що при звільнені залишилася невиплаченою заробітна плата за серпень, а в вересні та жовтні 2014 року зарплату йому взагалі не виплачували. Відповідача було евакуйовано з м.Донецька до м.Красноармійськ тільки в жовтні 2014 року,але не з його вини у відповідача відсутні накази,розрахунки відомостей,табелі обліку робочого часу та інші документи,через що відповідач не міг підтвердити факт виплати йому заробітної плати за вказаний період. Факт невиплати йому заробітної плати підтверджується його заявою від 19.01.2015 року, в якій він зазначав період та суму заборгованості. Суд не звернув уваги на те,що відповідач не надав доказів виплати йому всіх сум. Відповідач визнав факт сплати заборгованості за серпень 2014 року тільки 13.03.2015 року, тобто він визнав факт несвоєчасного розрахунку, що не підлягає доказуванню.

Апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд повно і правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працював у відповідача в якості доцента кафедри фізики, що підтверджується копією трудової книжки. Наказом № 1950-08 від 14.10.2014 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням. Заборгованість по заробітній платі в сумі 495,34 грн. позивачеві виплачено 13.03.2015 року, що підтверджено платіжним дорученням №148 від 13.03.2015 року та довідкою відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, суд правильно виходив із того, що на підтвердження зазначених позовних вимог не надано доказів. З довідки відповідача вбачається, що в зв»язку із продовженням збройного конфлікту на території м.Донецька,захопленням невідомими особами будівель університету,які розташовані в м.Донецьку, у адміністрації університету повністю відсутній доступ до будь-якої документації вузу,у тому числі документів кадрового та бухгалтерського обліку по працівникам. Зазначені обставини нічим не спростовуються. Будь-яких інших доказів наявності заборгованості перед позивачем не надано. Пояснення та розрахунок самого позивача нічим не підтверджуються, а тому не є достатнім доказом для задоволення позовних вимог.

Відповідач визнав, що заборгованість за серпень 2014 року в сумі 495,34 грн. виплачена позивачеві лише 13.03.2015 року, тобто з порушенням строків, встановлених ст.116 КЗпП України. Однак суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про те, що для звернення з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачем пропущено тримісячний строк,встановлений ст..233 КЗпП України, сплив якого розпочався після фактичної сплати належних позивачеві сум, а саме 13.03.2015 року, в той час як з такими вимогами він звернувся до суду лише 10 липня 2015 року, не надавши поважних причин пропуску строку. Посилання суду в мотивувальній частині рішення на те, що строк для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відраховується з 14 жовтня 2014 року, тобто з моменту звільнення,коли позивач дізнався про порушене право, слід виключити, як зайве.

Також підлягає виключенню як зайве посилання в мотивувальній частині рішення на те, що позивачем пропущено строк для звернення з вимогами про виплату компенсації за невикористану відпустку, оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову в цій частині з підстав недоведеності.

За встановлених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що не представлено доказів наявності заборгованості по заробітній платі за вересень та половину жовтня 2014 року та компенсації за невикористану відпустку. А для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку пропущено строк для звернення до суду з такими вимогами.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим. Вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308,315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 07 вересня 2015 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Судді: