АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5303/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 630/171/15-ц Дем»яненко І.В.
Категорія:право власності Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Апеляційний суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Люботинського міського суду Харкова від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи : Друга державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на ? частину житлового будинку як за забудовником,-

ВСТАНОВИЛА :

11 березня 2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом в якому, з посиланням на вимоги ст.ст. 60,70 СК України, 368,1301 ЦК України просив: визнати частково недійсним (в розмірі 1/2) частини свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23 травня 2006 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Редіною І.А., та зареєстроване в реєстрі №1887 на ім'я ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що в період шлюбу з ОСОБА_6 ними побудовано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1. Право власності було оформлено на її чоловіка ОСОБА_6

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер і після його смерті вона та їх син-відповідач у справі ОСОБА_3 до Другої державної нотаріальної контори подали заяви, позивач про відмову від спадщини, а відповідач про прийняття спадщини та на підставі вказаних заяв 23.05.2006 року відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину на весь зазначений вище житловий будинок.

Як на підставу позовних вимог представник позивача зазначає, що спірний житловий будинок на час видачі оспорюваного свідоцтва перебував у спільній сумісній власності її та померлого чоловіка як подружжя та при видачі свідоцтва позивач з заявою про відмову від ? частини вказаного житлового будинку як спільної сумісної власності не зверталась , а тому при видачі зазначеного свідоцтво порушено право позивача на 1/2 частину спірного майна як на спільну сумісну власність подружжя.

Представник Другої державної нотаріальної контори Харківського району та області позовні вимоги позивача не визнала 02.06.2015 року подала до суду заперечення, в яких посилаючись на те,що свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя видається за письмової заявою другого з подружжя , вважала позовні вимоги позивача такими,що не підлягають задоволенню (а.с.132).

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вказані позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції проти позову заперечував. Свої заперечення обгрутовував як тим, що спірне нерухоме майно є особистою власність спадкодавця, оскільки побудовано за рахунок отримуваної ним заробітної плати, так і у зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Рішення Люботинського міського суду Харкова від 03 червня 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення , яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності та зазначає, що строк позовної давності перебіг строку позовної давності за вказаним її вимогами почавсь з моменту, коли відповідач вчинив скандал відносно неї та почав виганяти з зазначеного житлового будинку.

Представник третьої особи - Другої державної нотаріальної контора Харківського району Харківської області в судове засідання не з»явивсь, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Звернувсь з заявою про розгляд справи за його відсутності ( а.с.225-228).

За таких обставин на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника Другої державної нотаріальної контора Харківського району Харківської області.

Заслухавши доповідь судді пояснення сторін ,їх представників та третьої особи- ОСОБА_4., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зі спливу строку позовної давності для звернення позивача до суду з зазначеним позовом та відсутності доказів, які б свідчили, що відповідач дійсно виганяє позивача зі спірного житлового будинку.

Однак ,погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено , підтверджено наявними у справі доказами та не оспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_2 є матір»ю відповідача ОСОБА_3.

Судом першої інстанції також встановлено , підтверджено наявними у справі доказами та сторонами цей факт не заперечується, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, перебували у шлюбі з 01 січня 1966 року ( а.с.13,10).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради № 203 від 11 березня 2003 року та свідоцтва право власності на нерухоме майно від 10 квітня 2003 року ,15.03.2006 року Люботинським міським бюро технічної інвентаризації, зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ( а.с. 30-31 матеріали інвентарної справи а.с.32).

Матеріали вказаної інвентарної справи також свідчать про те, що спірний житловий будинок було закінчено будівництвом 24 грудня 2002 року про що свідчить акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об»єкту до експлуатації ( матеріали інвентарної справи а.с.33-35).

Вказані обставини справи також свідчать про те, що спірний житловий будинок було побудовано позивачем ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_6 в період шлюбу.

Згідно до вимог ст. 22 КЗпШ України в редакції 1969 року, діючої на час прийняття в експлуатацію зазначеного житлового будинку та отримання свідоцтва про право власності, майно, набуте подружжям в період шлюбу , є їх спільною сумісною власністю . Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому випадку, коли один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми чи з других поважних причин не мав самостійного заробітку.

В ч.1 ст. 28 КЗпШ України в редакції 1969 року, разі розподілу майна,що є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про набуття позивачем та її чоловіком ОСОБА_6 права спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями як подружжя та позивач набула право власності на ? частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями.

Згідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб( спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_6 вказаний житловий будинок належав спадкодавцю ОСОБА_6 та позивачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності .

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами цей факт не заперечується, що після смерті сторони звернулись до Другою Державної нотаріальної контори з заявами : позивач в листопаді 2005 року про відмову від спадщини, а відповідач 23 травня 2006 року - про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с. 106-108) та 23 травня 2006 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями в цілому ( а.с.115) та 07.07.2006 року на підставі його заяви таке право власності за ним було зареєстровано Люботинським бюро технічної інвентаризації ( інвентаризаційна справа а.с.50-52).

Надана ж Другою державною нотаріальною конторою копія спадкової справи, не містить будь-яких доказів щодо роз»яснення позивачу її права на ? частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку розподілу спільного майна подружжя, як і доказів, які б свідчили ,що зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 належав йому на праві особистої приватної власності.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права також свідчать про те, що видане відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з надвірними будівлями в цілому не припинив право спільної сумісної власності позивача на спірне нерухоме майно , перехід до відповідача як прав так обов»язків спадкодавця щодо такого права спільної сумісної власності , а також про те, що видача Другою державною нотаріальною конторою Харківського району не відповідає вимогам ст. 22, 28 КЗпШ України та на час видачі такого свідоцтва співвласником ? його частини була позивач.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що позивач як до смерті свого чоловіка, так і до теперішнього часу проживає та зареєстрована в зазначеному житловому будинку, тобто володіє та користується ним та в неї знаходились правоустановчі документи на це нерухоме майно, що на її думку унеможливлювало відповідачу у справі без її відома ним розпорядитись.

Матеріали справи також свідчать про те, що з листопада 2013 року між сторонами склались неприязненні стосунки , що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечує відповідач ,а про той факт, що відповідач має можливість розпорядитись спірним нерухомим майном свідчить його заява 20.11.2013 року в комунальне підприємство «Люботинське бюро технічної інвентаризації » про отримання довідки належності на його ім»я нерухомості та отримання ним 23.05.2015 року в Другій державній нотаріальній конторі Харківського району дублікату зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з надвірними будівлями ( а.с.98 ,інвентаризаційна справа а.с.55 ).

Згідно до вимог ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В ч.1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійним ; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 1,2, 4 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права також свідчать про те, що саме починаючи з листопада 2013 року відповідач порушив права позивача як співвласника вказаного нерухомого майна , а 11 березня 2015 року, тобто в межах встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, позивач звернулась до суду з позовом про захист її такого права та таке порушене її право спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно підлягає захисту , шляхом визнання частково недійсним зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання за нею права власності на ? частину спірного нерухомого майна в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя

Суд першої інстанції на зазначені вище обставини справи та вимоги норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності як підстави для відмови їй в задоволенні вказаних позовних вимог.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам та порушенням норм матеріального права ( пункти 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог позивача. з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Скасувати рішення Люботинського міського суду Харкова від 03 червня 2015 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23 травня 2006 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Редіною І.А., та зареєстроване в реєстрі №1887 на ім'я ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді: А.І. Колтунова

Т.М.Костенко