Справа № 199/7108/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровськ

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 та Амур-Нижньодніпровський РВ у місті Дніпропетровську ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 06.04.2013 року, реєстровий №1-341, укладеного з ОСОБА_3, належить житловий будинок АДРЕСА_2

Після укладення вказаного договору дарування позивачка з'ясувала, що в будинку проживає відповідач, який є рідним братом її матері - ОСОБА_3. Як пояснив відповідач, він заселився та зареєструвався за вказаною адресою з дозволу сестри ОСОБА_3, та використовує вказаний будинок як дачу для літнього відпочинку.

В теперішній час відповідач чинить перешкоди у користуванні власністю, не пускає позивачку до будинку. При спробі потрапити до будинку відповідач 28.06.2014 року наніс ОСОБА_3 тілесні ушкодження, з приводу чого вона зверталась до органів міліції.

Позивачка зазначає, що після укладення договору дарування вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю через перешкоди з боку відповідача, тому просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_3 у місті Дніпропетровську; усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_3 у місті Дніпропетровську; вселити її у житловий будинок АДРЕСА_3 у місті Дніпропетровську та зняти з реєстрації відповідача ОСОБА_2 за даною адресою.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Додатково позивачка пояснила, що відповідач з листопада 2014 року у будинку не проживає, а його особисті речі відсутні, у зв'язку з чим вона вільно може користуватися будинком.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що він зареєстрований у спірному будинку як член родини колишнього власника - його сестри ОСОБА_3. За домовленістю між ним та сестрою 07.08.2011 року був укладений договір дарування, за яким він передав ОСОБА_3 у дар 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а вона дозволила реєстрацію та проживання відповідача у будинку АДРЕСА_2 Відповідач у судовому засіданні зазначив, що в теперішній час у будинку не проживає, позивачка змінила замки і винесла його речі в сарай, на даний час у будинку проживають сторонні люди.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Третя особа ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив справу слухати у його відсутність, рішення постановити на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування від 06.04.2013 року, реєстровий №1-341, укладеного з ОСОБА_3, належить житловий будинок АДРЕСА_2

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У зазначеному будинку продовжує бути зареєстрованим відповідач по справі ОСОБА_2, який був 25.07.2011 року зареєстрований в ньому як член родини та зі згоди колишнього власника будинку, його сестри ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Виходячи з буквального тлумачення ч. 1 ст. 405 ЦК України, право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом виникає за наявності водночас таких умов: 1) особа повинна бути членом сім'ї власника житла; 2) член сім'ї власника житла повинен проживати разом із ним. Щодо останньої умови, то очевидно, що особа повинна проживати разом із власником житла постійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Суд звертає увагу на те, що умовою права на користування члена сім'ї власника житла є спільне проживання з ним, а враховуючи, що ОСОБА_3 провела відчуження належного їй житла - будинку АДРЕСА_3 у місті Дніпропетровську, тому, на думку суду, перехід права власності на житловий будинок до іншої особи є підставою для припинення права користування житловим приміщенням членів сім'ї попереднього власника житлового будинку.

З огляду на викладене, суду вважає ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_2

В частині позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_3 у місті Дніпропетровську, та відповідно про вселення ОСОБА_1 до вказаного будинку, суд вважає відмовити, оскільки, як зазначили у судовому засіданні самі сторони, ОСОБА_2 не проживає у будинку з листопада 2014 року, а позивачка може вільно користуватися житловим будинком та має до нього доступ.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про зняття з реєстрації ОСОБА_2 в зазначеному будинку, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом Головного управління державної міграційної служби України, зокрема на підставі рішення суду про виселення особи з житлового приміщення або визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Спір в цій частині відсутній та Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не є відповідачем по даній справі.

Також суд вважає стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 61, 169, 208, 209, 212, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 та Амур-Нижньодніпровський РВ у місті Дніпропетровську ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_2

В іншій частині позову, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: