У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа: орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, про визнання недійсним правочину за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

10 листопада 2014 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання недійсним правочину.

Позивач зазначала, що 7 березня 2008 року мiж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договiр № MKVCGA000000I7.

З метою забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору мiж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 7 березня 2008 року було укладено договір iпотеки, посвiдчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д., зареєстрований в реєстрі за № 414, у відповідності до якого було передано в іпотеку Банку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У квартирі АДРЕСА_1 - предметі іпотеки - на час укладення договору проживала і проживає неповнолітня дитина ОСОБА_2, 1996 року народження, яка є інвалідом.

Договір іпотеки від 7 березня 2008 року укладено з порушенням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян i безпритульних дітей», без відповідного на це дозволу Органу опіки та піклування, надання зазначеної вище квартири в іпотеку в подальшому може унеможливити користування цим нерухомим майном неповнолiтньою дитиною, надана в іпотеку квартира є єдиним житлом, що належить сім'ї i в разi невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором іпотеки банк матиме змогу одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки - квартири, де проживає неповнолiтня дитина - iнвалiд.

В уточнених позовних вимогах позивачка ОСОБА_1 просила визнати недійсним договiр iпотеки вiд 7 березня 2008 року, що укладений мiж Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу Капітула Г.Д., зареєстрований в реєстрі за №414.

Застосувати наслідки недійсності правочину, а саме:

- припинити обтяження - iпотеку на пiдставi договору iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 414 приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу Капітула Г.Д., обтяження №6760979 вiд 11.03.2008 року, накладене приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу Капітула Г.Д.;

- припинити обтяження - заборону № 451, накладену приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу Капітула Г.Д., у зв'язку з посвiдченням договору iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, номер запису про обтяження 6760969, зареєстровано в реєстрі 11.03.2008 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:

Ухвалено: «Визнати недійсним договiр iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №414 приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу Капітула Г.Д.

Застосувати наслідки недійсності правочину.

Припинити обтяження - iпотеку на пiдставi договору iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №414 приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу Капітула Г.Д., обтяження №6760979 вiд 11.03.2008 року, накладене приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу Капітула Г.Д.

Припинити обтяження - заборону №451, накладену приватним нотаріусом Ужгородського мiського нотарiального округу Капітула Г.Д., у зв'язку з посвiдченням договору iпотеки вiд 07.03.2008 року, що укладений мiж Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, номер запису про обтяження 6760969, зареєстровано в реєстрі 11.03.2008 року».

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм процесуального та матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Межі доводів апеляційної скарги - судом не взято до уваги те, що відповідно до п. 10.7 Договору іпотеки Іпотекодержатель стверджує, що малолітні та неповнолітні діти не мають права користування предметом іпотеки, тобто на момент підписання договору іпотеки неповнолітні діти не мали права користування предметом іпотеки, що також підтверджується наданою довідкою про склад сім'ї, де відсутні відомості про дитину-інваліда. Фактичне проживання дитини в квартирі - предметі іпотеки - не може вважатися підставою для визнання недійсним договору іпотеки.

В запереченнях ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, а рішення суду залишити без змін, оскільки довідка про склад сім'ї, надана через три дня після укладення договору іпотеки, не є належним доказом того, що його укладено з дотриманням норм чинного законодавства, та не спростовує факту, що на момент укладення договору в квартирі проживала і тепер проживає дитина-інвалід, а тому для укладення договору іпотеки необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю. підтримала апеляційну скаргу.

ОСОБА_10, яка представляє інтереси позивачки ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої 1996 р.н. ОСОБА_2, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін з підстав, зазначених в запереченні.

Представник відповідача 1 ОСОБА_3 - ОСОБА_11 вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотримання норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для скасування законного, обгрунтованого, правильного по суті та справедливого рішення.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явивщихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як матеріалами справи, так і судом встановлено, що 7 березня 2008 року мiж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договiр № MKVCGA000000I7.

З метою забезпечення зобов'язань по кредитному договору 7 березня 2008 року між ОСОБА_3 (Іпотекодавець) та ЗАТ «Комерційний банк ПриватБанк» (Іпотекодержатель), укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д., зареєстрований в реєстрі за № 414, згідно п. 6 якого Іпотекодавці надали в іпотеку наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1, що складається з 5 кімнат, житлова площа квартири становить - 101,80 кв.м., загальна площа - 162,00 кв. м..

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 2006 року НОМЕР_1, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д., зареєстрованого в КП «БТІ м. Ужгорода», реєстраційний № 1420159.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2., яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2.

Частиною 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-Х11, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого узгоджуються із вищеназваними положеннями Конвенції «Про права дитини» та не можуть тлумачитися звужено.

У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог статті 8 ЦПК України та статті З Конвенції «Про права дитини» повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки і піклування, відповідно до статті 177 СК України, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням. Адже відповідно до частини 2 та 3 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається та не спростована відповідачем 2 та обставина, що спірний договір іпотеки було укладено з порушенням, зокрема, вимог статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки станом на момент укладення цього договору неповнолітня дитина інвалід користувалась предметом іпотеки, іншого житла не має, а передання квартири в іпотеку відбулось без отримання дозволу органу опіки та піклування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що договір іпотеки від 7 березня 2008 року укладений в порушення вимог чинного законодавства, тобто без попереднього дозволу органу опіки та піклування на передачу в іпотеку нерухомого майна, яким на час укладення даного договору мала право користування неповнолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, суд правильно врахував вимоги Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також вірно не взяв до уваги надану Банком копію довідки від 11 березня 2008 року про склад сім'ї, з якої вбачається, що неповнолітня ОСОБА_2 в предметі іпотеки не проживала.

Встановлено, що у квартирі, яка є предметом застави за договором іпотеки, на час укладання договору проживала неповнолітня дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і проживає на даний час в цій квартирі, що підтверджується будинковою книгою (відмітка про реєстрацію неповнолітньої від 25.01.2007р.).

Разом з тим, довідка ТзОВ фірма «Підзамок» за № 551 видана ОСОБА_3, 1967 року народження, 11 березня 2008 року, тобто через три дні після укладення і нотаріального посвідчення оспорюваного Договору іпотеки, про те що він проживає в АДРЕСА_1, склад сім'ї: дружина - ОСОБА_12, донька- ОСОБА_14., 1988 року народження, мати - ОСОБА_13, 1947 року народження, що була надана нотаріусу при посвідченні спірного договору іпотеки, не є належним доказом відсутності та непроживання неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною вище адресою станом на 7 березня 2008 року.

Судом встановлено, що передана в іпотеку квартира є єдиними житлом, яким користується сім'я позивачки, і в разі невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором іпотеки Банк матиме змогу одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки - квартири, де проживає дитина інвалід.

Згідно довідки управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді від 14 лютого 2007 року ОСОБА_2 є інвалідом, її мати ОСОБА_1 отримує соціальну пенсію дітям-інвалідам в розмірі 284,69 грн., а згідно довідки МСЕК АВ № 0364554 дитина є інвалідом першої групи з дитинства безтерміново, потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

З оглянутого апеляційним судом витягу з амбулаторної картки вбачається, що станом на 29 жовтня 2007 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала в АДРЕСА_1.

Крім того, з наданої апеляційному суду довідки ТзОВ фірма «Підзамок» № 232 від 30 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 і зареєстрована за вказаною адресою з 25 січня 2007 року, що також підтверджується відміткою в її паспорті НОМЕР_3.

З огляду на викладене колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду щодо наявності підстав для визнання спірного Договору іпотеки недійсним зокрема, щодо порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 укладенням між банком та відповідачем 1 договору іпотеки від 7 березня 2008 року без дозволу органу опіки та піклування.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину вирішена відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: