Справа № 716/712/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Угриновської Л.Я.

секретаря Кульки О.М.

за участю сторін: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання недійсними Загальних умов кредитування до кредитного договору, визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсними п. п. 1.3; 1.3.1; 1.3.2; 2.4 Загальних умов кредитування кредитного договору № 50010764 від 07.10. 2013 року та визнати цей договір недійсним. В мотивування заявлених вимог посилається на те, що між ним та відповідачем 07.10. 2013 року укладено кредитний договір № 500 107 64, а також додаткова угода до нього. Згідно умов кредиту сума кредиту становить 106598 грн., що еквівалентно 13010.90 доларів США; сума додаткового кредиту-2 становить 7538.4 грн., що еквівалентно 920.10 доларів США. Зазначені кошти пішли на купівлю автомобіля. 08.10. 2013 року було укладено договір купівлі продажу № 186 з ТОВ «Карпати Автоцентр», згідно якого позивач придбав автомобіль. Позивач посилається на те, що на момент підписання кредитного договору кредитор привязав гривневий еквівалент кредиту до долара США, який за курсом НБУ становив 7.99 грн. за долар США, а за курсом, визначеним ТОВ «Порше Мобіліті» 8.30 грн. за долар США. Позивач щомісяця повинен сплачувати відповідно до графіку погашення кредиту в середньому 2420 грн.. Позивач посилається на те, що з 03.03. 2014 року йому почали надходити рахунки-фактури від відповідача з постійно зростаючим розміром сум заборгованості, від 3116.59 грн. до 5298.20 грн. за рахунком - фактурою від 12.02. 2015 року. Позивач посилається, що він не допускав прострочень по платежах згідно графіку погашення кредиту. Вважає, що відповідач, збільшивши розмір платежів, порушує його права як споживача. Передбачивши в Загальних умовах кредитування еквівалент до іноземної валюти при розрахунках, не попередив його про валютні ризики. Позивач вважає, що положення п. п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2 2.4 Загальних умов кредитування, що передбачають зміни у витратах позичальника за формулою зміни курсу долара США , крім відсоткової ставки, є несправедливими. Вказівка щодо можливої зміни суми платежів в графіку відсутня, між розміром платежу, визначеного графіком та розміром платежу, що розраховується за формулою і визначений п. п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 2.4 Загальних умов є розбіжності. Остання визначається відповідно до комерційного курсу долара США КІБ ПАТ «Креді ОСОБА_4. Крім наведеного позивач вважає, що відповідач при укладенні договору допустив інші порушення, а саме не надав йому інформацію про кредитні умови, тобто допустив підприємницьку практику (надання кредитної послуги) , що ввела позивача в оману. Передбачивши в кредитному договорі обовязок позичальника застрахувати заставне майно в рекомендованій страховій компанії, відповідач визначив монопольне право останньої, обмежив конкуренцію страхових компаній. Позивач вважає, що п. п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 2.4Загальних умов кредитування є несправедливими, спрямовані на створення дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Позивач та його представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги, мотивували їх вищенаведеним.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що порядок розрахунку щомісячного платежу у повернення Кредиту та Додаткового кредиту за договором визначено у п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, які є невідємною частиною договору. Розмір платежів, що підлягають сплаті позивачем у повернення кредиту та додаткового кредиту визначено у еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення договору. Загальний розмір щомісячного платежу протягом усього часу дій Договору є незмінним та становить еквівалент 291.27 дол. США за обмінним курсом, чинним станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка. Представник відповідача звернув увагу на те, що умовами договору встановлено, що курсом обчислення є курс ПАТ «Креді ОСОБА_4». Твердження позивача про те, що розмір щомісячних платежів безпідставно збільшився вважає безпідставним, оскільки їх розмір у рахунках повністю відповідає умовам Договору. Крім цього представник відповідача заперечив проти твердження позивача, що укладений договір вбачає валютні операції, оскільки кредитний договір не підпадає під жоден різновид валютних операцій і відповідач не здійснює валютні операції. Кредит та додатковий кредит надавались позивачу в українських гривнях та підлягають поверненню в українських гривнях. Чинне законодавство визначає національну валюту України, як єдиний платіжний засіб, однак не містить заборони на визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті. Представник відповідача заперечив проти твердження позивача про те, що відповідач не надав позивачу інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору перед підписанням договору № 50010764, що зазначений договір був укладений ТОВ «Порше Мобіліті» з використанням нечесної підприємницької практики, шляхом введення позивач в оману. Зазначає, що при укладенні договору відповідач належним чином ознайомив позивача із інформацією, що передбачена ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з правилами надання фінансових послуг. Факт досягнення згоди між сторонами стосовно усіх умов договору, із якими позивач був ознайомлений підтверджується підписанням договору. Також представник відповідача заперечив проти твердження позивача про те, що умови кредитного договору є несправедливими, що порушений принцип добросовісності та справедливості. Представник відповідача вважає, що відповідно до п.1.3. Загальних умов кредитування сторони погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти. Жодна із умов укладеного договору не передбачає можливості відповідача змінювати умови договору на власний розсуд, положення кредитного договору не містять ознак несправедливих умов.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 07.10. 2013 року між сторонами у справі та за участю поручителя ОСОБА_5 укладено Кредитний договір № 500 107 64, а також додаткова угода до нього. Згідно умов кредиту позичальник ТОВ «Порше Мобіліті» надав позивачу кредит, сума якого становить 106598 грн., що еквівалентно 13010.90 доларів США на строк 60 місяців; сума додаткового кредиту-2 становить 7538.4 грн., що еквівалентно 920.10 доларів США. Кредитним договором передбачена 9,9 % ставка, змінна відповідно до ст.2.3 Загальних умов кредитування, разова комісія за надання кредиту 2.50% від суми кредиту. Цільове призначення кредиту на придбання автомобіля марки VW POLO SEDAN 2013 року випуску, обєм двигуна 1598 куб. см. 08.10. 2013 року було укладено договір купівлі продажу № 186 з ТОВ «Карпати Автоцентр», згідно якого позивач придбав вказаний автомобіль, що був заставлений з метою забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту.

Згідно Загальних умов кредитування, що є додатком до Кредитного договору, компанія зобовязується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін. Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та додатковим кредитом, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанію очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитного договорі.

Відповідно до ст. 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та по додатковому кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. Позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено в кредитному договорі до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту. При цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний на робочий день, що передує виставленню рахунка з врахуванням особливостей передбачених договором.

Відповідно до ст. 2.4, 2,5 Загальних умов кредитування, нарахування процентів: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіка погашення кредиту.

Графіком погашення кредиту до Кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу 2420 грн. із зазначенням суми платежу в еквівалентній валюті. ( а. с. 23).

Відповідач виконав свої зобовязання за Кредитним договором та надав позивачу кредит в розмірі 106598 грн., що еквівалентно 13010.90 доларів США; та додатковий кредит в сумі 7538.4 грн., що еквівалентно 920.10 доларів США. Вказані обставини не заперечуються позивачем та підтверджуються матеріалами справи. Згідно договору купівлі продажу від 08.10. 2013 року між ТОВ «Карпати -Автоцентр» та ОСОБА_1 останній став власником автомобіля. Згідно договору застави транспортного засобу заставодавець ОСОБА_1 заставив майно з метою виконання зобовязань за договором перед ТОВ «Порше Мобіліті». Долучені до справи квитанції про сплату позивачем коштів, спрямованих на повернення отриманого кредиту (а. с. 30-73) свідчать про позивач фактично виконував умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам.

Згідноч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, пятою, шостою ст.203 ЦК України.

Ст.99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

За змістом ч.1 ст. 192 ЦК України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02. 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.6 Закону України від 20.05. 1999 року 3 679-ХІУ «Про національний банк України», Закону України від 05.04. 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» єдиним законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, яка приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень за всіма видами платежів.

Стаття 524 ЦК України визначено, що зобовязання має бути виражено у грошовій одиниці України - гривні .

Сторони можуть визначити у договорі грошовий еквівалент зобовязання у іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ч. 2 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження в договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобовязанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті. Саме до цього зводиться правова позиція, що визначена Верховним Судом України в постанові від 02.07. 2014 року у справі № 6-79цс14.

Із матеріалів справи вбачається , що ТОВ «Порше Мобіліті» зареєстровано в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як фінансова установа відповідно до Розпорядження Держфінпослуг, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07. 2009 року, від 06.12.2012 року, від 31.07. 2014 року.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до визначення поняття «Споживач», яке дається у п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач є фізичною особою, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Споживчий кредит це кошти, що надаються на кредитодавцем на придбання продукції. Вказане тлумачення закріплено і в рішенні Конституційного Суду №15/р п/2011 від 10.11. 2011 року. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до п.14 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям, впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Згідно ч.6 ст.19 Закону правочини, здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч. 2, 5 Закону визначено, що продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими , якщо всупереч принципу добросовісності його наслідків є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, зокрема встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлено лише власним розсудом виконавця. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, положення може бути змінено або визнано несправедливим.

Відповідно до п.1.3 Загальних умов кредитування позивач та відповідач погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого валютного курсу, як це погоджено сторонами в договорі, при здійсненні розрахунків за кредитним договором застосовується як позитивне та і відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВССУ із розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03. 2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, які виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054,1055), а також статей 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати розяснення, наведені у Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Пунктом 16 вказаної Постанови визначено, що саме по собі зростання (коливання ) курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи із динаміки зміни курсу валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії Кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсним положень договору, відповідно до яких погашення кредиту повинно здійснюватись у гривні у перерахунку до долара США за курсом , який є діючим на день, що передує виставленню відповідного рахунка.

Згідно ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови , які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч.1 ст.628ЦК України) .

Відповідно до ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди із усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підписання кредитного договору позивачем, ознайомлення та підписання загальних умов до кредитного договору, факт виконання зобовязань за договором тривалий час свідчить, що його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин , які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Посилання позивача на те, що на час підписання договору він був введений в оману щодо істотних умов договору в порушення вимог статей 10,60 ЦПК України не підтверджено.

Посилання позивача в мотивування заявлених вимог, що загальні умови кредитування до кредитного договору обмежують конкуренцію страхових компаній, суперечать чинному законодавству та порушують його права є безпідставним, оскільки відповідно до загальних умов кредитування позивач зобовязався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання його зобовязань за договором протягом усього строку дії договору в страховій компанії авторизованій відповідачем.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності правочину і вимог, передбачених ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідно до ст. ч.1. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 3 цієї ж статті, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору він стягується із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року п. 7, оскільки стаття 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду", статтею 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Виходячи із вказаної норми законодавства позивач ОСОБА_1 при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, тому при прийнятті рішення судовий збір підлягає стягненню із відповідача пропорційно до відхиленої частини вимог. Оскільки позивачем заявлено дві вимоги нематеріального характеру, то судовий збір повинен становити по 243.60 грн. за кожну вимогу і підлягає стягненню із відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України уразі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Відповідач у справі, заявляючи вимогу про стягнення із ОСОБА_1 на його користь понесених судових витрат в розмірі 11566 грн., посилається, що на те, що це витрати на правову допомогу, а також витрати сторони , повязані із явкою до суду, про що представив підтверджуючі документи. Враховуючи наведене вище положення процесуального законодавства, суд вважає, що вимога відповідача про стягнення із позивача судових витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 230, 524,533, 627, 638, 1054 ЦК України, ст.11,18 Закону «Про захист прав споживачів», ст. 57, 60, 88, 213-215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання недійсними Загальних умов кредитування до кредитного договору, визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Стягнути із Товариства із обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» в дохід держави судовий збір 487.20 грн..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Суддя