Справа № 489/3187/15-ц
Номер провадження 2/489/1772/15
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі-відповідач або банк), третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про припинення іпотечного договору,

встановив

В травні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений кредитний договір. В забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором кредиту між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки від 19.10.2007, відповідно до якого позивач передала в іпотеку житловий будинок за адресою: м. Миколаїв, вул. 12 Лінія, 85, тим самим поручилась власним нерухомим майном за виконання зобов'язання за кредитним договором, що був укладений її чоловіком - ОСОБА_3. 30.01.2015 року ОСОБА_3 помер. Позивач вважає, що внаслідок його смерті припинилось основне зобов'язання і на цій підставі припинився і договір поруки, оскільки останній має похідний характер щодо попереднього.

21.09.2015 до суду від відповідача надійшло заперечення, в якому зазначає, що оскільки померлий боржник не був замінений на іншу особу, договір іпотеки зберігає свою силу, а тому позивач зобов'язаний виконати борговий обов'язок за померлого.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

19.10.2007 між ОСОБА_3 та відповідачем по справі був укладений кредитний договір № 641/3-198. Для забезпечення виконання основного зобов'язання між відповідачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 19.10.2007.

Цим самим позивач поручилась за виконання умов кредитного договору своїм чоловіком - ОСОБА_3 Про шлюбні відносини свідчить свідоцтво про шлюб від 08.09.2007 .

08.12.2014 ОСОБА_3 помер, відповідно до свідоцтва про смерть від 30.01.2015.

Позивач посилається на те, що внаслідок смерті її чоловіка припинило існувати основне зобов'язання за кредитним договором № 641/3-198, а від так припинило існувати і зобов'язання договором іпотеки, оскільки останній має акцесорний характер і припиняє існувати разом з основним зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною п'ятою статті 3 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. (Відповідно до Правової позиції ВСУ у справі 6-18цс13)

Також відповідно до роз'яснень, які містяться у абз. 5 п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

Як роз'яснив ВСУ у справі 6-18цс13 у зв'язку зі смертю боржника за кредитним договором, має місце не цілеспрямована заміна боржника в зобов'язанні за згодою сторін, а успадкування грошового обов'язку спадкоємцем, що прийняв спадщину. Разом із тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2011 року (справа № 6-31038св11) та від 22 лютого 2012 року (справа № 6-43852св11) висловлено позицію про те, що на поручителів може бути покладено обов'язок щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у разі смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника.

Як вбачається зі спадкової справи №177/2015, яка міститься в матеріалах справи, позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, подавши до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про прийняття спадщини від 08.04.2015.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що доводи позивача щодо того, що іпотечний договір вважається припиненим, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання в наслідок смерті боржника є безпідставними, оскільки відбулася заміна боржника у зобов'язанні та оскільки позивач стала одним з правонаступників після померлого боржника, презюмується її згода відповідати за зобов'язаннями по кредитному договорі № 641/3-198, як мінімум в межах вартості майна отриманого в спадщину.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про припинення іпотечного договору в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв