Справа № 2-1724/2008
Провадження № 22-ц/779/739/2015
Головуючий у 1 інстанції Веселов В.М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора міста Коломия в інтересах Кабінету Міністрів України - Державного Ощадного банку України в особі Коломийського відділення Ощадного банку №6341 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та стягнення боргу за кредитним договором, - за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 вересня 2008 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2008 року прокурор м. Коломия звернувся в суд в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 06.11.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №496, згідно з яким позичальник отримав від банку кредитні кошти у розмірі 17000 грн. на строк до 06.11.2009 року. В забезпечення зобов'язання за кредитним договором між банком з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 року укладено договори поруки, відповідно до яких у випадку невиконання боржником його зобов'язань перед кредитором поручителі і боржник відповідають як солідарні боржники. Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконував кредитні зобов'язання утворилась заборгованість в розмірі 19950,54 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно та розірвати кредитний договір.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23.09.2008 року позов задоволено. Розірвано кредитний договір №496 від 06.11.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредитному договору в сумі 19590,54 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави державне мито в сумі 195,91 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 30 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, їх недоведеність, невідповідність висновків обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Вказує, що під час ухвалення рішення суд виходив виключно з однієї довідки про заборгованість ОСОБА_2 перед банком, жодних інших роздруківок оплат та виникнення боргу надано не було. Вважає, що ненадання розрахунку заборгованості суперечить ст.60 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Судом не було надано повну та обгрунтовану оцінку доказам представленим позивачем, не встановлено ні дати прострочень платежів, ні підстав нарахування відсотків за користування кредитом. Поза увагою суду залишився той факт, що позивачем було двічі зараховане до заборгованості основне тіло кредиту.

Крім того, відповідачам не було надано законного права на захист своїх прав у суді, оскільки ними не отримано копій позовних заяв та повідомлень про розгляд справи.

За наведених доводів просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи. Тому апеляційну скаргу слід розглянути без участі сторін по наявних у справі доказах, оскільки незважаючи на відкладення розгляду справи за клопотанням апелянта жодних додаткових доказів, які б свідчили про неправильність нарахувань та порушення чинного законодавства, ним не надано.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає не повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належно не виконував взяті на себе по кредитному договору зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість, нарахована відповідно до умов договору, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителів, а кредитний договір внаслідок істотного порушення його умов боржником розірванню.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 06.11.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №496, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 17000 грн. під 24 відсотки річних з кінцевим терміном повернення 06.11.2009 року.

В порядку забезпечення належного виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 06.11.2006 року укладені договори поруки №496-1 та 496-2, за умовами яких поручителі зобов'язувались перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання. (п.1.1 договорів поруки).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2. ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з умов кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за договором.(п.2.2 кредитного договору).

Як вбачається з позовних вимог та довідки, наданої позивачем, внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань станом на 12.06.2008 року у боржника ОСОБА_2 утворилась заборгованість за кредитом в сумі 19590,54 грн., з яких 7578,60 грн. - прострочення основного боргу, 2372,79 грн. - прострочені відсотки, 1135,15 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 8504 грн. - залишок по кредиту. Сума заборгованості за договором, визначена банком апелянтом не спростована, жодних доказів її погашення не надано.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги банку щодо наявності підстав для стягнення боргу та розірвання договору.

З огляду на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виступили поручителями за зобов'язанням ОСОБА_2, суд правомірно задовольнив вимогу про стягнення заборгованості з усіх відповідачів.

Судом першої інстанції досліджувався договори поруки і не встановлено обставин їх недійсності, отже, немає підстав для невиконання сторонами погоджених ними зобов'язань.

Проте, стягуючи заборгованість з боржника та двох поручителів в солідарному порядку суд першої інстанції не врахував, що в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за зазначеним договором кредиту були укладені з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договори поруки, з кожним окремо.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладання одного договору декількома поручителями відповідно до вимог ч. 3 ст. 554 ЦК України та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладання декількох договорів поруки на виконання одного і того самого зобов'язання, проте, в цьому випадку положення ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовуються, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

У зв'язку з наведеним, кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

За таких обставин, суд першої інстанції не врахував, що відносно поручителів солідарна відповідальність має місце за кожним договором окремо, проте не є підставою для звільнення апелянта від боргового зобов'язання.

В зв'язку з вищенаведеним, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів солідарно на користь банку кредитної заборгованості підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, про стягнення заборгованості з відповідачів з врахуванням ст.554 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 вересня 2008 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Державного Ощадного банку України заборгованість по кредитному договору в сумі 19590,54 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 мешканця АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_3 мешканки АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Державного Ощадного банку України в особі Коломийського відділення Ощадного банку №6341 заборгованість по кредитному договору в сумі 19950,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 мешканця АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4 мешканця АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь Державного Ощадного банку України в особі Коломийського відділення Ощадного банку №6341 заборгованість по кредитному договору в сумі 19950,54 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський