Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/2772/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24.11.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого: Надопта А.А.,

при секретарі: Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Виноградові цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїздного документу та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог: ГУ ДМС України в Закарпатській області в особі Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України та на виготовлення проїздного документу.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.12.1995 року від якого народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

07.03.2012 року шлюб між сторономи розірвано, згідно до Рішення Виноградівського районного суду по справі за №2-1653/11.

Відповідач ОСОБА_2 не приймає ніякої участь у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_5, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не сплачує присуджені з нього аліменти.

На даний час позивачка повністю самостійно займаюсь вихованням дитини, його матеріальним забезпеченням культурним розвитком та освітою, і має можливість разом із сином виїжджати за кордон, однак на даний момент позивачка не не може отримати згоди на таку поїздку у свого колишнього чоловіка. На прохання хоча би надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд із дитиною за межі України та дозвіл на виготовлення сину проїзного документу дитини для здійснення поїздки за кордон, відповідач категорично безпідставно відмовився не мотивуючи свою відмову жодними підставними доводами.

Також позивачка має намір, разом з сином, відпочити на морі за кордоном. На думку позивачки така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, адже завдяки фінансовій допомозі, яку надають бабуся дитини та її мама, позивачка матиме можливість оздоровити сина в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дитини такого віку.

Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в різних розвиваючих кружках, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню язиків, розширить її кругозір.

В судове засіданні позивачка ОСОБА_1, не з»явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про день і час розгляду справи (відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України викликався до суду через оголошення у пресі - "Новини Закарпаття" № 123 (4440) від 03.11.2015 року), і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, в судове засідання не з"явився. Суд вважає можливим на підставі ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взяємозв»язку, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.12.1995 року від якого народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

07.03.2012 року шлюб між сторономи розірвано, згідно до Рішення Виноградівського районного суду по справі за №2-1653/11.

Відповідач ОСОБА_2 не приймає ніякої участь у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_5, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не сплачує присуджені з нього аліменти.

На даний час позивачка повністю самостійно займаюсь вихованням дитини, його матеріальним забезпеченням культурним розвитком та освітою, і має можливість разом із сином виїжджати за кордон, однак на даний момент позивачка не не може отримати згоди на таку поїздку у свого колишнього чоловіка. На прохання хоча би надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд із дитиною за межі України та дозвіл на виготовлення сину проїзного документу дитини для здійснення поїздки за кордон, відповідач категорично безпідставно відмовився не мотивуючи свою відмову жодними підставними доводами.

Також позивачка має намір, разом з сином, відпочити на морі за кордоном. На думку позивачки така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, адже завдяки фінансовій допомозі, яку надають бабуся дитини та мама позивачки, позивачка матиме можливість оздоровити сина в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дитини такого віку.

Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в різних розвиваючих кружках, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню язиків, розширить її кругозір.

Згідно п.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту п.2 ст.155 Сімейного Кодексу України.

Правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини та у яких виник спір, врегульовані нормами Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян в Україну», та нормами прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян в Україну» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

А у відповідності до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. А без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено законодавчими та нормативними актами, основними з них є: Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня ї 994 року № З857-ХІЇ; Постанова КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України"'; Постанова КМУ від 23 квітня 2003 року № 569 "Про затвердження. Порядку повернення до України позбавлених, батьківського піклування дітей, які є громадянами України"; Постанова КМУ від 26 вересня 2002 року № 1432 "Про затвердження Порядку повернення дітей-іноземців до місць їх постійного проживання". Правила оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. затверджені постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Так, у відповідності до п.17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. N 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, а згідно п.18 - оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 , виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

У відповідності до п.7 ПОЛОЖЕННЯ про проїзний документ дитини, затвердженого Указом Президента України від 7 вересня 1994 року N 503/94, документ (проїзний документ дитини) оформлюється у порядку, визначеному Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Згідно ст..4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені один із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Згідно із Конвенцією про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Отже, беручи до уваги, що відповідач без поважних причин для відмови в наданні згоди на виїзд дитини за кордон та на виготовлення проїзних документів для дитини не навів і тривалий час його долею взагалі не цікавиться, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що є всі правові підстави для звернення до суду позивачки з позовом про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, схваленої 20.11,1989 р. Генеральною Асамблеєю ООН, і ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02. 1991 р„ встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечених, сулами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язують забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухилення відповідача від надання згоди на оформлення проїзних документів та інших документів пов'язаних з перетинанням кордону України неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також не надання дозволу дитині на виїзд за кордон України порушує законні права та інтереси дитини.

На підставі наведеного, відповідно до вимог п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзд в Україну громадян України», п.п.2,4-2 Правил перетинання державного кордону України, п.п.16,23 Правил оформлення паспорта, ч.3 ст.313 ЦК України ст.ст.19 СК України та керуючись ст.ст. Керуючись ст.ст.10, 27, 31, 61, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд:

В И Р І Ш И В :

Заявлені позовні вимоги задовольнити.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці та мешканці АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1) виготовити проїзний документ для виїзду за кордон України її сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним повноліття, без згоди батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця АДРЕСА_1.

Надати дозвіл на виїзд за межі України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця АДРЕСА_1, до досягнення ним повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуте Виноградівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта