Справа № 214/208/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 жовтня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.,

при секретареві Бєліковій О.А.,

без участіс сторін в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України, при заочному розгляді, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, який уточнив 17 липня 2014 року. В обґрунтування своїх позовних вимог в уточненій позовній заяві позивач посилався на наявність заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед банком у розмірі 10 294,17 доларів США, яка утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором № KRP0GK00150946 від 05 вересня 2007 року, за яким останній отримав кредит у розмірі 14 000 доларів США зі сплатою 12,12 % річних. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором банку була передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1. Враховуючи викладене в позовній заяві, представник позивача просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRP0GK00150946 від 05 вересня 2007 року у розмірі 10 294, 17 доларів США, що за курсом 7,99 грн відповідно до розпорядження НБУ від 12 грудня 2013 року складає 82 250, 40 грн, звернути стягнення на квартиру загальною площею 49,20 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно у уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ "Приватбанк" щодо реєстрації права власності у Державній реєстраційній службі України на нерухоме майно (та земельну ділянку), що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 16/14, від імені ОСОБА_1, для чого надати право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ( в тому числі, але не виключно - заяви, картки, рішення та витяги), надати ПАТ КБ "Приватбанк" право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб в квартирі (житловому будинку) за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 16/14, надати ПАТ "КБ "Приватбанк" право отримувати довідки в БТІ з можливістю здійснення ПАТ "КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 16/14; стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній даних та доказів за відсутності відповідача

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані позивачем докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_1 05 вересня 2007 року уклав з позивачем кредитний договір № KRP0GK00150946, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 14 000 доларів США зі сплатою 12,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 вересня 2017 року (а.с. 15 -17).

Між позивачем та відповідачем 04 лютого 2009 року укладено Додаткову угоду до кредитного договору № KRP0GK00150946 від 05 вересня 2007 року (а.с. 17).

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, між сторонами був укладений договір іпотеки № KRP0GK00150946 від 05 вересня 2007 року, згідно з яким в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_3. (а.с. 21 - 23).

Відповідно до п. 33.4 Договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 102 107,22 грн (а.с. 23).

Пунктом 16.7.1 договору іпотеки від 05 вересня 2007 року передбачено, що Іпотекодержатель (ПАТ КБ «ПриватБанк») має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку. якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов"язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Підписавши вказаний договір, відповідач погодився із його змістом, в тому числі й зі змістом п. 16.7.1 ., щодо права Банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вказана квартира належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_2, реєстраційний № 2639 ( а.с. 24).

Згідно довідки адресно-довідкого підрозділу ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с. 33) та довідки Саксаганського РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с. 91) ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором від 05 вересня 2007 року належним чином не виконував, у зв"язку з чим станом на 12 грудня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 10 294, 17 доларів США , що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 грудня 2013 року (а.с. 10) складає 82 250. 40 грн, та складається з: заборгованості за кредитом 9114,08 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 578,33 долари США, заборгованості по комісії за користування кредитом 73, 23 долари США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань 8, 53 долари США, штрафу (фіксована складова) - 31, 29 доларів США, штрафу (процентна складова) - 488, 71 долари США, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем ( а.с. 7 - 9).

Суд вважає, що зазначений розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає умовам кредитного договору. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором, не надано суду.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

У ст. 11 вказаного Закону зазначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, частиною 2 вказаної норми визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

У п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2013 року позивачем направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 повідомлення про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. При цьому банк попереджав сторони про необхідність повернення кредитних коштів у тридцятиденний строк та про наміри у разі невиконання зобов'язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом його продажу та обов'язку у цьому випадку звільнити житлове приміщення (а.с. 11 - 14).

Проте ця вимога залишена відповідачем без задоволення.

Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, позивач правомірно звернувся до суду за захистом порушених прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено у ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

З договору іпотеки вбачається, що відповідно до п. 16.7.2 договору іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством (а.с. 21, зворот).

Згідно Договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших підстав передбачених законодавством України.

Що стосується вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 27 договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 22, зворот).

Враховуючи зазначене, підписуючи іпотечний договір, сторони погодили порядок задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Під час розгляду справи в суді питання про проведення судової будівельної експертизи не ставилося.

З урахуванням зазначеного суд не вбачає правових підстав для зміни вартості предмета іпотеки, яка встановлена та погоджена сторонами у договорі іпотеки від 05 вересня 2007 року.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У п. 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин" роз'яснено, що в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частини рішення суду має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.

Однак, слід врахувати, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014 року.

Відповідно до частини 1 цього Закону визначено, що протягом його дії:

не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4).

Отже, мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій.

З матеріалів справи вбачається, що боржнику ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в іноземній валюті та на забезпечення кредитного договору відповідачем було передано в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 49,2 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 16/14, та використовується позивачем як місце постійного проживання.

Таким чином, суд приходить до висноку, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" розповсюджується на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, тому хоча вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, але рішення в цій частині не підлягає виконанню на час дії цього Закону.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про виселення відповідача з квартири, яка є предметом іпотеки, суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Суд, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, встановлено, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому наявні передбачені законом підстави для виселення відповідача без надання йому іншого постійного житла.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у цивільній справі 02 вересня 2015 року № 6-1049цс15, предметом якої був спір про виселення.

Вимоги щодо виселення інших мешканців, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, задоволенню не підлягають, оскільки стосуються невизначеного кола осіб.

Щодо позовних вимог про надання позивачеві права отримувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно у уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ "Приватбанк" щодо реєстрації права власності у Державній реєстраційній службі України на нерухоме майно (та земельну ділянку), що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 16/14, від імені ОСОБА_1, для чого надати право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в тому числі, але не виключно - заяви, картки, рішення та витяги), надати ПАТ КБ "Приватбанк" право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб в квартирі (житловому будинку) за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 16/14, надати ПАТ "КБ "Приватбанк" право отримувати довідки в БТІ з можливістю здійснення ПАТ "КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, то вони задоволенню не підлягають, оскільки договором та законом не передбачено такий спосіб захисту прав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджених судових витрат в частині задоволених позовних вимог у розмірі 822, 50 грн (а.с. 1, 2)

Керуючись ст. ст. 263, 526, 1054 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 5, 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Правового висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки від 28.05.2015 року, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRP0GK00150946 від 05 вересня 2007 року у розмірі 10 294, 17 доларів США , що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 грудня 2013 року складає 82 250. 40 грн, та складається з: заборгованості за кредитом 9114,08 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 578,33 долари США, заборгованості по комісії за користування кредитом 73, 23 долари США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань 8, 53 долари США, штрафу (фіксована складова) - 31, 29 доларів США, штрафу (процентна складова) - 488, 71 долари США, звернути стягнення на квартиру загальною площею 49,20 кв. м. , житловою площею 29,40 кв. м., яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 16/14, та належить ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Виселити ОСОБА_1 з квартири, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 16/14.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 822, 50 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а відповідачем у тоже строк у разі відмови в перегляді заочного рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Ковтун