Справа №333/7437/14-ц
Провадження №2/333/121/15
20 січня 2015 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Тучкова С.С.,
при секретарі Шелесько Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м.Запоріжжі, цивільну справу №333/7437/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 15.01.1994 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу сторонами було набуте спільне майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а саме: двохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. На теперішній час згоди між сторонами про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, не досягнуто. У зв'язку з викладеним, позивач з посиланням на обставини викладені у позовній заяві та приписи ст.ст.60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, після уточнення позовних вимог, просить суд поділити спільне майно подружжя, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, між позивачем та відповідачем відповідно до рівних часток, визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири.
Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, про дату, час, та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, взявши до уваги заяву представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, надані позивачем, та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
15.01.1994 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №35 та Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції видано свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_3 (а.с.3). До теперішнього часу шлюб не припинено.
За час перебування у шлюбі сторонами була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.
Власником квартири АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу квартири від 24.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №2518 (а.с.4-5), та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6) є ОСОБА_2
Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності, між сторонами не досягнуто.
Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
На підставі ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з вимогами ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки, судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, придбана за оплатним договором у період перебування позивача та відповідача у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, звідси ОСОБА_1 як дружина, має право власності на 1/2 частину вказаної квартири.
Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.372 ЦК України, ч.4 ст.169, ст.ст.4, 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212, 214-215, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити повністю.
Поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до рівних часток.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя С.С. Тучков