Єдиний унікальний номер 235/4737/15-ц Номер провадження 22-ц/775/852/2015
Єдиний унікальний номер 235/4737/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/852/2015
Категорія 50 Головуючий у 1 інстанції Величко О.В.
Доповідач Корчиста О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Осипчук О.В.

за участі секретаря: Рудюк Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, з якою проживає дитина,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, з якою проживає дитина, вказуючи, що вона разом з відповідачем проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від спільного життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_3. Після народження дитини їх сімейні стосунки припинились та вона разом із дитиною стала проживати окремо від ОСОБА_2. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, сина та її не утримує, просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття ? частину від усіх видів доходів (заробітку) відповідача та ? частину на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі ? частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 червня 2015 року до його повноліття, тобто до 08 листопада 2032 року. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення утримання на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, відмовлено.

Із зазначеним рішенням не погодилась ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення утримання на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та невірно виходив з того, що таке право на утримання вона мала лише б коли перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Просила в цій частині рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги в цій частині.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з'явилась, подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, наполягала на задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснював, що він працює у ДТЕК Курахівська ТЕС на посаді слюсарю з ремонту обладнання котелень по теперішній час. Будь які особи на його утриманні не перебувають.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь утримання на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, у зв'язку з чим, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), яка мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2.

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом їз дитиною проживають окремо від відповідача ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь утримання на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбних відносинах позивачкою не доведено, відповідного рішення суду з цього приводу не має, вимоги про встановлення такого факту останньою не заявлялись, а тому, суд дійшов до висновку, що права на утримання в розумінні ст.ст. 84, 91 СК України ОСОБА_1 не має.

Між тим, з таким висновком суду погодитись не можливо з наступних підстав.

Установлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім'єю.

Від спільного проживання у них є неповнолітня дитина, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 18 листопада 2014 року. (а.с.6)

Після народження дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімейні відносини між собою не підтримують по причині їх розпаду.

Дитина проживає спільно з позивачем ОСОБА_1 окремо від відповідача, що підтверджується довідкою з місця проживання КП «Міська служба єдиного замовника» в м. Селидове від 13 травня 2015 року. (а.с.7)

Позивач ОСОБА_1 не працює.

Відповідно до довідки №68 ДТЕК Курахівська ТЕС ОСОБА_2 працює на посаді слюсарю з ремонту обладнання котелень по теперішній час та отримує заробітну плату.

Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 84 СК України дружи на, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь утримання як на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку є обґрунтованими, але, з урахуванням матеріальної можливості відповідача, такими, що підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на її користь 1/6 частини з усіх видів його доходів (заробітку) до досягнення дитиною трирічного віку.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового рішення, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, Апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів (заробітку) до досягнення дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді