АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Махлай Л.Д., Ратнікової В.М.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків внаслідок упущеної вигоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в якому, зі змінами, просила стягнути солідарно з відповідачів 42 124 грн. упущеної вигоди. та 710,70 грн. витрат на сплату житлово-комунальних послуг.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20.11.2013 року між нею та ОСОБА_5 та 02.06.2014 року між нею та ОСОБА_6, були укладені договори найму (оренди) житла, відповідно до яких вона зобов'язувалася передати наймачам у тимчасове платне користування (найм) квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2010 року між нею та ОСОБА_2

Однак виконати умови договорів щодо передачі в найм квартири вона не мала можливості, так як, починаючи з 2010 року по даний час в квартирі незаконно проживають відповідачі (колишні власники квартири), які чинять позивачу перешкоди в користуванні нею, у зв'язку із чим їй доводилося розривати укладені договори 30.04.2014 року та 20.09.2014 року, відповідно, та повертати наймачам сплачені ними кошти у розмірі 19 500 грн. та 22 624 грн., відповідно.

Справа № 752/6767/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9418/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просили рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалася на те, що суд першої інстанції незаконно не взяв до уваги того, що її право власності на квартиру виникло внаслідок укладання договору купівлі продажу, а не у зв'язку із рішеннями судів, які тільки підтвердили це право, а тому висновок суду про відмову в задоволенні позову через те, що договір купівлі продажу оскаржувався, на думку апелянта, є незаконним. На її думку, суд неправомірно не взяв до уваги те, що відповідачі порушували право позивача користуватися та розпоряджатися її квартирою, право власності на яку належало тільки їй. Матеріали справи не містять будь яких рішень суду, які б позбавляли позивача цього права в якийсь період.

Апелянт також зазначала, що законодавство України не передбачає жодної норми, яка б позбавляла позивача права власності та розпорядження своїм майном до моменту завершення дій виконавчою службою.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.04.2010 року позивач придбала у відповідача ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2, згідно договору купівлі продажу. (10-12)

13.08.2013 року здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.13)

30.11.2012 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном та виселення.

ОСОБА_2 18.12.2012 року звернулась з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_1 , треті особи: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прва власності на об'єкти нерухомого майна»; Відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві про визнання договору купівлі-продажу від 24.04.2010 року недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном та виселення задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження майном-квартирою АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із займаної ними квартири АДРЕСА_2 із зняттям їх з реєстраційного обліку місця проживання.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_10, ОСОБА_1, треті особи: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві про визнання договору купівлі-продажу недійснім - відмовлено. (а.с.14-23)

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.03.2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року було залишено без змін. (а.с. 57-58)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 25.03.2014 року залишені без змін. (а.с. 37-39)

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження старшого державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ від 01.10.2014 року, рішення в частині виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з квартири АДРЕСА_2 фактично виконане 30.09.2014 року. (а.с.81)

20.11.2013 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір найму, відповідно до якого та додаткової угоди від 28.11.2013 року позивач зобов'язалась не пізніше 06.02.2014 року передати останньому у тимчасове платне користування (найм) квартиру АДРЕСА_2, а наймач ОСОБА_11 зобов'язався вчасно вносити плату за житло в сумі 6400 грн. щомісячно та плату за комунальні послуги. (а.с.5-8)

Відповідно до додаткової угоди від 30.04.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_11, розірвали договір найму від 20.11.2013 року у зв'язку з неможливістю наймодавця виконати його умови щодо передачі у платне строкове користування наймачеві квартири, що є предметом договору та сплачені раніше кошти у розмірі 19 500 грн. були повернуті наймачу (а.с.9, 29-31)

02.06.2014 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір найму, відповідно до якого, позивач зобов'язалась протягом 14 календарних днів з дня підписання даного договору передати останньому у тимчасове платне користування (найм) квартиру АДРЕСА_2, а наймач ОСОБА_6 зобов'язався своєчасно вносити плату за житло в сумі 6400 грн. щомісячно та плату за комунальні послуги. (а.с.62-63)

Відповідно до додаткової угоди від 20.09.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвали договір найму від 02.06.2014 року у зв'язку з неможливістю наймодавця виконати його умови щодо передачі у платне строкове користування наймачеві квартири, що є предметом договору та сплачені раніше кошти у розмірі 22 624 грн. були повернуті наймачу (а.с.65-67)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачі в установленому законом порядку оскаржували право позивача на володіння, користування та розпорядження квартирою, а тому їх поведінка не була протиправною та такою, що призвела до неотримання позивачем доходу від оренди квартири.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду, оскільки право апелянта на квартиру виникло з договору купівлі-продажу, а не з рішення суду, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, укладаючи договори найму (оренди) житла, ОСОБА_1 достовірно знала про те, що в квартирі перебувають інші люди (відповідачі), а тому вона діяла на свій страх та ризик, зобов'язуючись надати спірне житлове приміщення у користування іншій особі за плату.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді