Провадження № 2-745/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2014 року Солом'янський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Назарчук Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення, -
28.10.2014 року позивачі звернулися з позовом до суду та просили виселити відповідачів із житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та стягнути з відповідачів судовий збір.
Свої вимоги мотивують тим, що 27 квітня 2011 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 був укладений Попередній договір серії ВРІ № 868327, згідно умов якого ОСОБА_6, як продавець, та відповідач-1, як покупець, зобов'язувалися в майбутньому, у строк до 01 жовтня 2011 року, укласти договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташована частина вказаного житлового будинку.
В подальшому між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було укладено декілька Договір про внесення змін до Попереднього договору, згідно умов якого продаж переносився декілька разів, останній попередній договір діяв до 01 листопада 2011 року.
Позивачі зазначають, що відповідач-1 ухиляється від сплати коштів, передбачених Попереднім договором, та не укладає основний договір купівлі-продажу, незважаючи на те, що він разом зі своєю дружиною, ОСОБА_4, проживають у цьому житловому будинку, починаючи з 01 липня 2011 року.
Крім того, позивачі зазначають, що право власності на будинок АДРЕСА_1, крім ОСОБА_6, належить також ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, проте відповідачі вселилися та проживають у вказаному житловому будинку самовільно, оскільки співвласники будинку згоди на їх вселення та проживання не давали.
Враховуючи вищевикладене, позивачі просили позов задовольнити в повному обсязі.
Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили.
Третя особа -ОСОБА_6 позов підтримала та просила суд його задовольнити.
Третя особа -ОСОБА_7 позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.
Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд, вислухавши думку представника позивачів, який не заперечував проти розгляду справи в порядку визначеному ст. 224 ЦПК України, знаходить можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивачів, третіх осіб, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.04.2011 року між ОСОБА_6, та ОСОБА_3 був укладений Попередній договір серії ВРІ № 868327, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, за реєстровим № 413 (а.с.5-6).
Відповідно до п. 1 Попереднього договору, сторони зобов'язуються укласти договори купівлі-продажу ? частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та земельної ділянки, на якій розташована вказана частина вказаного житлового будинку, на умовах, встановлених цим договором, не пізніше 01 жовтня 2011 року.
29.09.2011 року між ОСОБА_6 та відповідачем-1 було укладено Договір про внесення змін серії ВРЛ № 765200 до Попереднього договору, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, за реєстровим № 1085 (а.с.7-8).
Відповідно до п. 1 Договору про внесення змін, сторони змінили строк укладення договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташована вказана частина, до 01 листопада 2011 року.
Згідно з п. 2 Договору про внесення змін, всі інші положення Попереднього договору залишаються без змін.
Судом встановлено, що Основний договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було.
Згідно матеріалів справи вбачається, що право власності на будинок АДРЕСА_1, належить: ОСОБА_5 ? частина; ОСОБА_2 1/12 частина; ОСОБА_1 1/12 частина; ОСОБА_7 1/12 частина; ОСОБА_12 1/12 частина; ОСОБА_6 1/12 частина; ОСОБА_9 1/12 частина (а.с.9).
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у спірному будинку проживають відповідачі по справі та в добровільному порядку відмовляються звільнити займане житлове приміщення.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як визначено ч.ч.1, 2, 3, 7 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
З матеріалів справи встановлено, що відповідачі у справі не є членами сім'ї позивачів та третіх осіб, по справі. Також встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як співвласники спірного житлового будинку не надавали відповідачам право користуватися належним їй нерухомим майном.
Вбачається, що відповідачі вселилися та проживають у спірному житловому будинку без законних на те підстав. Відповідного договору чи житлового сервітуту з відповідачами укладено не було.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселеним із занятого житлового приміщення або обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі та в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Встановлено, що відповідачі відмовляються в добровільному порядку виселитися зі займаного житлового будинку, тим самим порушуючи право позивачів у здійсненні права власності.
Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачі проживають у спірному будинку без законних на те підстав, а тому підлягають виселенню в судовому порядку.
За таких обставин, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивачів суму сплаченого ними судового збору у розмірі по 121, 80 грн. з кожного.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 317, 319, 321, 355, 358, 383, 387 ЦК України, ст.41 Конституції України, ст. 109, 116 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 197,209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, задовольнити.
Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121, 80 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121, 80 грн. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.
Суддя: