Справа №579/101/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Школа М. Г.
Номер провадження 22-ц/788/787/15 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова В. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 05 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_6

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

23 січня 2015 року позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом і свої вимоги мотивували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Відповідач з 2001 року на підставі договору найму житлового приміщення був зареєстрований і проживав в цій квартирі. В листопаді 2003 року позивачка ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_6 і з цього часу він почав мешкати в квартирі в якості члена сім'ї власників квартири. Спільне життя не склалось і з липня 2013 року відповідач залишив квартиру і переїхав проживати до буд АДРЕСА_3, який був побудований подружжям ОСОБА_6 під час спільного проживання. Вважають, що оскільки відповідач ОСОБА_6 у спірній квартирі не проживає більше року, не сплачує кошти за користування житловим приміщенням та комунальними послугами, не є членом сім'ї власників, тому просили постановити рішення, яким визнати його таким, що втратив право користування квартирою № АДРЕСА_1.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 05 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4., ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на неповноту з'ясованих обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати відповідача таким, що втратив право на користування належною їм на праві власності квартирою.

В доводах апеляційної скарги позивачі зазначають, що факт постійної відсутності без поважних причин відповідача в належному їм на праві власності підтвердили свідки, які пояснили, що відповідач забрав свої особисті речі та залишив належну їм квартиру саме в липні 2013 року і перейшов мешкати до будинку АДРЕСА_3. Апелянти вказують, що відповідач без поважних причин не проживає в зазначеній квартирі більше року, тим самим створює їм перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном та значно обмежує їх законні права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали даної цивільної справи та матеріали цивільної справа № 579/876/14-ц, матеріали проваджень за ЄРДР № 0000151 від 11 березня 2014 року та № 0000152 від 11 березня 2014 року і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав:

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у квартирі, а тому відповідач не може вважатися таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає за необхідне погодитись з висновками місцевого суду з таких підстав:

Місцевим судом встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мають на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 14 липня 1993 року (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2003 року і рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 28 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.14-15). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_6 з 21 грудня 2001 року зареєстрований в належній на праві власності позивача квартирі, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.17-23).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідач ОСОБА_6 набув статус члена сім'ї позивачі - співвласників спірної квартири, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_3 і його реєстрація, вселення і проживання у спірній квартирі відбулося з дозволу усіх співвласників квартири, а тому він набув прав і обов'язків передбачених ст.156 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користування займаним приміщенням.

Посилання позивачів на те, що відповідач ще з липня 2013 року залишив квартиру і в добровільномупорядку перейшов проживати до будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_3 спростовується матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу з якої вбачається, що в судовому засіданні 26 червня 2014 року відповідачка заперечувала проти позову, наполягала на тому, що їх подружжя мешкає разом, а тому можливе між ними примирення і ухвалою суду їм було надано строк для примирення.

З рішення Кролевецього районного суду Сумської області від 28 липня 2014 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 також вбачається, що відповідачка погодилась з позовом, але зазначала , що вони проживають разом.

Також з матеріалів проваджень за ЄРДР № 0000151 від 11 березня 2014 року та № 0000152 від 11 березня 2014 року вбачається, що сварка між ОСОБА_6, ОСОБА_3 та донькою позивачки від першого шлюбу - ОСОБА_8 сталась 11 березня 2014 року саме в спірній квартирі, і ця обставина визнавалась усіма учасниками сварки, які були опитані під час проведення перевірки. Крім того, позивачкою ОСОБА_3 визнавалась та обставина, що після цієї сварки вона змінила замок в спірній квартирі і ключі відповідачу не надала.

Колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач добровільно залишив квартиру і перейшов мешкати до будинку АДРЕСА_3, оскільки з наданої відповідачем до заперечення на апеляційну скаргу довідки з місця проживання та копії будинкової книги вбачається, що відповідач за зазначеною адресою не зареєстрований, а в даному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про втрату ними права користування жилим приміщенням, яке регулюється нормами житлового і цивільного кодексів.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову відповідає нормам вказаного закону, зібраним у справі доказам, оскільки доведено, що відсутність відповідача в квартирі є тимчасовою і вимушеною, є наслідком протиправних дій з боку бувшої дружини, яка замінила замок на вхідних дверях в квартиру. Сторони довгий час перебували у шлюбі, мають неповнолітнього сина за якого піклуються обоє з батьків, тому задоволення позову і апеляційної скарги було б необґрунтованим і передчасним.

Бувше подружжя ще не використало усіх шансів на налагодження відносин, спільного виховання і утримання неповнолітнього сина.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 05 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -