Справа № 353/1171/15-ц
Провадження № 6/353/31/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

з участю: секретаря Мороз М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі подання головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Тлумацького РУЮ про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1,-

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Тлумацького РУЮ ОСОБА_2 звернувся в суд з поданням, погодженим в.о. начальника відділу Державної виконавчої служби Тлумацького РУЮ ОСОБА_3, про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, до повного виконання ним боргових зобовязань згідно виконавчого листа № 2-1309-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва 14.07.2011 року. Зазначає, що ОСОБА_1 (боржником) не вживаються жодні заходи щодо виконання рішення суду, останній ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань покладених на нього рішенням суду. Просить подання задоволити та тимчасово обмежити виїзд з території України ОСОБА_1М до виконання ним своїх зобов'язань в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника у виїзді за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, однак до подання додав письмову заяву, в якій він вказав, що подання підтримує, просив задовольнити з підстав наведених у ньому та розгляд проводити без участі представника ВДВС Тлумацького РУЮ.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Аналогічні права особи закріплено в ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Також п. 2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

З набранням чинності з 9 березня 2011 року Закону України від 4 листопада 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Заборона виїзду за кордон є одним із найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дане подання не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 28094919 по примусовому виконанню рішення суду від 15.02.2011 року за виконавчим листом № 2-1309-1/10, виданим Печерським районним судом м. Києва 14.07.2011 року, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору № 1227/ФК-07 від 16.11.2007 року в сумі 2382370,36 грн; та стягнення з ОСОБА_1 на користь Пат «Дельта Банк» 566,67 грн. судового збору та 40,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 5).

Старшим державним виконавцем відділу ДВС Тлумацького РУЮ ОСОБА_5 11.08.2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 6).

Згідно п. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Проте, у матеріалах подання відсутні належні та допустимі докази щодо відправлення та отримання боржником ОСОБА_1 вищевказаної постанови, а також про попередження боржника щодо сплати боргу у відповідний термін та наданні необхідних документів.

Оскільки державний не повідомив боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, то 22.03.2012 року боржник ОСОБА_1 звернувся до ВДВС Тлумацького РУЮ з заявою про надання йому копії виконавчого листа (а.с. 29). А 04.05.2012 року боржник ОСОБА_1 звертався до суду з скаргою дії державного виконавця (а.с. 8), однак ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2012 року його скарга на дії державного виконавця залишена без задоволення (а.с. 9).

Також, 22.03.2012 року головним державним виконавцем відділу ДВС Тлумацького РУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, належне ОСОБА_1 (а.с. 7). Однак у матеріалах подання відсутні докази про отримання боржником ОСОБА_1 даної постанови. На підставі цієї постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.03.2012 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис щодо заборони відчужувати все рухоме майно належне боржнику (копія витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 23.11.2015 року, а.с. 28).

Крім цього, 19.08.2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Тлумацького РУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 10). Згідно копії супровідного листа (а.с. 11), вказана постанова про розшук майна боржника була направлена боржнику ОСОБА_1 04.11.2015 року, однак у матеріалах подання відсутні докази про отримання боржником ОСОБА_1 даної постанови. А тому, 10.11.2012 року боржник ОСОБА_1 звертався до ВДВС Тлумацького РУЮ з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (а.с. 30).

Також, 20.10.2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Тлумацького РУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 13), яку було направлено боржнику 06.11.2015 року, однак докази про отримання боржником ОСОБА_1 даної постанови відсутні. Крім цього, 06.11.2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Тлумацького РУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про перевірку інформації щодо наявності майна боржника (а.с. 12). Згідно копії супровідного листа (а.с. 12 зворот), вказана постанова про перевірку інформації щодо наявності майна боржника була направлена 06.11.2015 року лише до ВДВС Івано-Франківського МУЮ, проте у матеріалах подання відсутні докази про направлення та отримання вказаної постанови боржником ОСОБА_1

До того ж, як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанови про розшук майна боржника, постанови про арешт коштів боржника та постанови про перевірку інформації щодо наявності майна боржника, вони винесені при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1309-1/10, виданого 14.11.2011 року, де солідарним боржником є ОСОБА_1, проте як вбачається з вступної частини поданння головного державного виконавця про тимчасове обмеження виїзду за межі України громадянина, боржником у виконавчому провадженні вказано ОСОБА_6.

Після винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення.

Згідно відповіді на вимоги державного виконавця із відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківської області від 07.08.2015 року (а.с. 17) право власності на землю на території Тлумацького району за боржником не зареєстровано. Згідно відповіді державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 13.08.2015 року станом на 10.08.2015 року за боржником ОСОБА_1 техніка не зареєстрована (а.с. 18-19). Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 03.11.2015 року та Державної податкової служби України від 03.11.2015 року боржник пенсію не отримує, підприємницькою діяльністю не займається та ніде не працює, однак має відкриті рахунки у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 24-27). Відповідно до відповіді Управління соціального захисту населення Тлумацької РДА від 06.08.2015 року боржник не отримує жодну з допомог, по яких можна проводити стягнення (а.с. 15).

Проте, згідно відповіді Управління ДАІ в Івано-Франківській області від 12.08.2015 року за боржником ОСОБА_1 зареєстровано право власності на транспортний засіб (а.с. 16). Також згідно Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 23.11.2015 року за ОСОБА_1 (боржник) зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири, розташованої по вул. Грушевського, 60/3, м. Тлумач Івано-Франківської області (а.с. 22-23). Також згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2015 року за ОСОБА_1 (боржником ) зареєстровано обєкт нерухомого майна, а саме квартира, розташована по вул. Саксаганського, 7/21 в м. Київ, яка перебувала в іпотеці до 16.08.2013 року, оскільки оскільки була реалізована на прилюдних торгах по реалізації арештованого нерухомого майна (а.с. 20-21).

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилався на те, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження, яке не виконане і заборгованість не погашена, зазначав, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобовязань, знав про відкриття виконавчого провадження та ознайомлювався з матеріалами справи, а тому його слід тимчасово обмежити у виїзді за межі України.

Однак у матеріалах подання відсутні докази, які б свідчили про попередження боржника щодо сплати заборгованості, повідомлення про розшук майна боржника, про перевірку інформації щодо наявності майна боржника та про арешт коштів боржника; відсутні будь-які дані, які би свідчили про те, що ОСОБА_1 мав можливість із урахуванням часу отримання постанови про відкриття виконавчого провадження виконати в добровільному порядку рішення суду. Також у поданні не зазначені конкретні факти умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду та не наведено доказів, які їх підтверджують.

Посилання державного виконавця на те, що боржник ОСОБА_1М ухиляється від виконання своїх обовязків, в т.ч. не зявляється на виклики ВДВС не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах подання відсутні докази отримання боржником таких викликів. Крім цього, у матеріалах подання відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо вчинення ВДВС виконавчих дій спрямованих на реалізацію майна належного боржнику, зокрема, належного йому транспортного засобу та 1/4 частини квартири.

Оскільки Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобовязань державним виконавцем не подано, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 є безпідставним та передчасним, оскільки у ньому не наведено підстав та доказів того, що боржник ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, Закону України «Про виконавче провадження» , ст. 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Тлумацького РУЮ про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча У.Ю. Луковкіна