У х в а л а

06 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П. О., суддів: Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О. Євтушенко О. І., Попович О. В.,
розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ спадкового майна, припинення права власності інших спадкоємців, стягнення грошової компенсації та визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Маріупольської міської ради, третя особа - Управління Держземагенства у м. Маріуполі Донецької області, про поділ житлового будинку з виділенням 2/3 часток будинку на праві спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою з виділенням 2/3 часток земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1, стягнути з нього на користь відповідачів грошову компенсацію за належні їм 2/3 частки вказаного будинку, припинити право власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на 1/9 частки кожного у спірному домоволодінні, припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частки вказаного домоволодіння.

У березні 2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, у якому просили поділити житловий будинок і житлову прибудову АДРЕСА_1 та визначити порядок користування земельною ділянкою площею 2 285 кв. м відповідно до належних сторонам часток.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 18 вересня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 червня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Повернуто ОСОБА_3 з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області внесені ним грошові кошти.

У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2014 року у відкритті касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 18 вересня 2014 року відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

18 березня 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме - ст. 365 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. Вказана заява здана до поштового відділення 11 березня 2015 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, від 05 жовтня 2011 року, від 24 квітня 2013 року та постанову Верховного Суду України від 02 липня 2014 року.

Постановляючи ухвалу 18 лютого 2015 року, Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з позицією попередніх судів про те, що частка відповідача у спільній власності є незначною та припинення права власності на неї з відповідною виплатою компенсації не завдасть йому істотної шкоди, з урахуванням тих обставин, що спірний будинок не є та не може бути місцем проживання відповідача в силу неналежного технічного стану, не може бути поділений у натурі між співвласникам, у відповідача у власності є інше житло, а позивачем на депозитний рахунок суду внесено суму, еквіваленту вартості частки відповідача.

У той же час, постановляючи ухвалу 31 жовтня 2014 року у справі № 6-40738ск14, про перегляд якої подано заяву, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з позицією апеляційного суду про безпідставність позову ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що примусове припинення права власності відповідачів у спірному будинку завдасть істотної шкоди, а сплата їм грошової компенсації не відновить права власності та можливість користуватися аналогічним майном. При чому, частки співвласників у спірному будинку є рівними, а забезпеченість житлом відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є такою ж, як і позивача, який забезпечений житлом, а у відповідача ОСОБА_5 власне житло відсутнє.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що у наведених справах тотожними є встановлені судами фактичні обставини, які мають значення для вирішення спорів, які розглядались, а, відповідно, що правовідносини, які виникли між особами, які брали участь у розгляді вказаних справ, подібні і мало місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права в порівнянні зі справою, у якій постановлена ухвала, яку просить переглянути заявник, що потягло за собою ухвалення різних за змістом судових рішень.

Разом із тим, посилання заявника як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2011 року та від 24 квітня 2013 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України не може здійснюватися, оскільки зазначеними ухвалами судові рішення попередніх судів були скасовані, а справи направлено на новий розгляд у зв'язку з порушенням судами норм процесуального права щодо встановлення фактичних обставин. Таке не свідчить про їх тотожність із встановленими судом фактичними обставинами справи, у якій постановлена ухвала, про перегляд якої подано заяву.

Крім того, посилання заявника як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах на постанову Верховного Суду України від 02 липня 2014 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України також не може здійснюватися, оскільки зазначена постанова ухвалена у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, тому застосування норм матеріального права не відбулося.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_3 доводи не вказують на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, яке потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ спадкового майна, припинення права власності інших спадкоємців, стягнення грошової компенсації та визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Маріупольської міської ради, третя особа - Управління Держземагенства у м. Маріуполі Донецької області, про поділ житлового будинку з виділенням 2/3 часток будинку на праві спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою з виділенням 2/3 часток земельної ділянки, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П. О. Гвоздик

Судді Т. П. Дербенцева

О. І. Євтушенко

Д. О. Остапчук

О. В. Попович