Справа №478/1521/14-ц 27.01.2015 27.01.2015 27.01.2015
Провадження №22-ц/784/43/15 Головуючий у першій інстанції Сябренко І.П.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Кудрі В.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2014 року

за позовом

публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами

та зустрічним позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2014 року ПАТ « УкрСиббанк» ( далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позивач зазначав, що 20 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту( далі - Договір) №, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 37200 євро на строк до 20 травня 2015 року з виплатою 12.9 % річних.

03 жовтня 2008 року між цими ж сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту з правилами ( далі - Договір з Правилами) №0, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 13800 доларів США на строк до 02 жовтня 2015 року з виплатою 15.5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язання за Договором від 20 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 204867, а 03 жовтня 2008 року між цим ж сторонами - договір поруки № 230554.

Між тим, відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином за договорами не виконувала. Станом на 07 липня 2014 року заборгованість за кредитним договором № від 20 травня 2008 року склала 11170.14 євро., що за курсом Національного банку України становить 180 277 грн.74 коп., а за кредитним договором №0 від 03 жовтня 2008 року - 6636.50 доларів США, що за курсом Національного Банку України становить 78490 грн.51 коп.

Оскільки вимоги Банку щодо необхідності усунення порушень умов кредитних договорів відповідачами у визначений Банком строк виконано не було, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 11170.14 євро., що за курсом Національного банку України становить 180 277 грн.74 коп. заборгованості за кредитним договором № від 20 травня 2008 року, 6636.50 доларів США, що за курсом Національного Банку України становить 78490 грн.51 коп. заборгованості за кредитним договором №0 від 03 жовтня 2008 року та судові витрати.

Не погодившись з даним позовом, у серпні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом та посилаючись на невідповідність чинному законодавству України, яке не дозволяло банку надавати кредити в іноземній валюті, просила визнати договір про надання споживчого кредиту №0, укладений з АКІБ "УкрСиббанк" 20 травня 2008 року, договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, укладений з АКІБ "УкрСиббанк" 03 жовтня 2008 року та договори поруки № 204867 від 20 жовтня 2008 року та № 230554 від 03 жовтня 2008 року недійсними; застосувати наслідки недійсності кредитного договору, а саме стягнути з ПАТ "УкрСиббанк" суму вже здійснених виплат по погашенню кредитів в розмірі 469144 грн. 70 коп. і в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Ухвалою суду від 10 вересня 2014 року дані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2014 року позов Банку задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ "УкрСиббанк" в рахунок відшкодування заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 травня 2008 року в сумі 11170 .14 євро., що еквівалентно 180277 грн. 74 коп.; в рахунок відшкодування заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 03 жовтня 2008 року в сумі 6636.50 доларів США , що еквівалентно 78490 грн. 51 коп. та судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі по 1293 грн. 84 коп. з кожної.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ "УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту, договорів поруки недійсними, застосування правових наслідків недійсності правочину та відшкодування майнової і моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким задовольнити зустрічний позов, визнавши кредитні договори недійсними, зобов'язавши Банк прийняти 292 629 грн.52 коп. переведених в євро 37200 за курсом 7.87 та прийняти 67201 грн.86 коп. переведених в долари США 13800 за курсом 4.87 грн. від ОСОБА_3 з розстрочкою платежів на 84 місяці, за умови, що розмір щомісячних платіж становить 3483 грн. 68 коп. та 800 грн. відповідно; стягнути з Банку на її користь сплачені 469144 грн.70 коп. та 129 887 грн.86 коп. в рахунок погашення кредиту, відсотків, пені та судові витрати. У задоволені вимог Банку відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 20 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 37200 євро, що еквівалентно 292629 грн. 52 коп. строком до 20 травня 2015 року зі сплатою за користування кредитом 12,9 % річних та щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 675 євро ( а.с. 12-19).

03 жовтня 2008 року між цими ж сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 13800 доларів США на строк до 02 жовтня 2015 року зі сплатою 15.5 % річних та щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 275 доларів США ( а.с.20-34).

Відповідно до п/п.1.1.1-1.2.3 п.1.1 розділу 1 Договору від 03 жовтня 2008 року Правила споживчого кредитування є невід'ємною частиною цього договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цими договорами, 20 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №204867, а 03 жовтня 2008 року між

цими ж сторонами договір поруки № 230554, за умовами яких остання зобов'язалася відповідати перед кредитором, в тому ж обсязі, що і позичальник ОСОБА_3 за належне виконання умов кредитних договорів, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, пені ( а.с. 35-40).

Між тим, ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором №0 від 20 травня 2008 року припинила виконувати з січня 2013 року, а за кредитним договором №0 від 03 жовтня 2008 року - з лютого 2013 року.

Тому станом на 07 липня 2014 року заборгованість:

- за кредитним договором №0 від 20 травня 2008 року становить 11170.14 євро, що еквівалентно 180277 грн. 74 коп., яка складається із 9328,26 євро, що еквівалентно 150551 грн. 17 коп. заборгованості за кредитом, 987,20 євро, що еквівалентно 15932 грн. 67 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 824,53 євро, що еквівалентно 13307 грн. 29 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 30,15 євро, що еквівалентно 486 грн. 61 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.54-59) ;

- за кредитним договором №0 від 03 жовтня 2008 року становить 6636.50 доларів США, що еквівалентно 78490 грн. 51 коп., яка складається із 5950,39 доларів США, що еквівалентно 70375 грн. 83 коп. заборгованості за кредитом, 423,69 доларів США, що еквівалентно 5011 грн. 02 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 253,28 доларів США, що еквівалентно 2995 грн. 57 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 9,14 доларів США, що еквівалентно 108 грн. 09 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом ( а.с.60-64) .

Згідно п.8.3 кредитного договору від 20 травня 2008 року та п.6.1.2 розділу 6 Правил споживчого кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору від 03 жовтня 2008 року, Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит.

У відповідності до розділу 12 кредитного договору від 20 жовтня 2008 року та розділу 6 Правил споживчого кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору від 03 жовтня 2008 року, Банком на адреси відповідачів було направлено вимоги про дострокове повернення кредиту.

Між тим вказані вимоги виконано не було.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання і у відповідності до ст.ст. 526, 589, 590, 611, 615,1054 ЦК України стягнув з них на користь Банку в солідарному порядку заборгованість за кредитними договорами.

Правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України, якою обґрунтовано позов, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доводи позивача про недійсність договору з підстав недотримання вимог законодавства щодо валютного зобов'язання, є неспроможними, оскільки АКІБ "УкрСиббанк" при укладенні договору мав банківську ліцензію та відповідний дозвіл НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"(далі Декрет).

Відповідно до ст. 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Наявність для цього ліцензії у споживача не потрібна.

За таких обставин, установивши, що Банк згідно ліцензії НБУ №75 від 24.12.2001 р., дозволу НБУ №75-2 від 19.11.2002 р. та додатку до дозволу №75-2 (а.с. 141-148 ) мав право на здійснення операцій з валютними цінностями, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що укладення кредитних договорів у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Згідно до вимог ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів " договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх з врахуванням відсотків. Тобто, у наведеному Законі чітко прописна процедура укладання договору, яка включає також питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої отримується споживчий кредит та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

З тексту укладених сторонами кредитних договорів вбачається, що такі умови договором передбачено, відтак жодних підстав вважати, що при його укладенні позивача введено в оману та приховано інформацію про продукцію(кредит), внаслідок чого її вибір був несвідомим - відсутні.

За умовами договору №0 від 03 жовтня 2008 року, зокрема п.1.1.1 розділу 1 позичальник, підписуючи цей договір погоджується з викладеною у Правилах ( договірних умовах) споживчого кредитування пропозицією Банку надати споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах. Правила, після підписання сторонами договору, стають його невід'ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені у цьому договорі та Правилах( п.1.1.2) Підписи сторін під цим договором вважаються одночасно підписами під правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору.( п.1.1.3)

Крім того, уклавши кредитний договір №0 від 20 травня 2008 року, та кредитний договір №0 03 жовтня 2008 року ОСОБА_3, відповідно до зокрема п.10.13 ) договору від 20 травня 2008 року), п.3.1 ( договору від 03 жовтня 2008 року) своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цього Договору, підтвердила свої права та обов'язки за цими договорами і погодилася з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови цих договорів, та що всі умови цих договорів їй цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенню до неї, а також, що перед укладанням договору отримала від банку інформаційні листи, згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України „Про захист прав споживачів ". Більш того по січень та лютий 2013 року виконувала умови даних договорів, що підтверджується доданим до справи розрахунком заборгованості.

Отже, позивачем було надано передбачену Законом України « Про захист прав споживачів» інформацію, за такого судова колегія вважає, що права ОСОБА_3 при укладенні та виконанні кредитних договорів, Банком не порушені.

А тому, твердження апелянта щодо порушення Банком вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про ненадання позичальнику інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, порушення принципу рівності сторін договору, несправедливих умов цього договору, і як наслідок визнання правочину недійсним не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Крім того, наслідком ненадання передбаченої ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" інформації згідно ст. 15 ЗУ "Про захист прав споживачів" є право споживача розірвати кредитний договір, коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації спричинило: придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей; неможливості використання придбаної продукції за призначенням, якщо на його вимогу належна інформація не надана на протязі місяця. Однак із позовом про розірвання кредитного договору відповідач не зверталася та такими обставинами позов не обґрунтувала.

Пунктом 1.2 Положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 27 червня 2008 року № 189 (далі - Положення № 189), визначено,що перетворення банку - це зміна його організаційно-правової форми без застосування норм законодавства щодо припинення юридичної особи.

Відповідно до ст.108 ЦК України перетворення юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої особи.

Як вбачається із витягу статуту ПАТ «УкрСиббанк» за рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» у зв'язку з приведенням своєї діяльності до норм Закону України «Про акціонерне товариство» змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКІБ «УкрСиббанк».

Відомості щодо ПАТ «УкрСиббанк» як правонаступника АКІБ «УкрСиббанк» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців у відповідності до положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» ( а.с.136-140).

За такого та з врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про перевірку повноважень позивача не заслуговують на увагу, оскільки вказана юридична особа є правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк» та має право на пред'явлення даного позову.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно установлені фактичні обставини справи, на підставі яких зроблені обґрунтовані висновки по суті позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять правових підстав для скасування або зміни рішення суду.

З врахуванням викладеного апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: