Справа №489/4723/15-ц 17.11.2015 17.11.2015 17.11.2015
Провадження №22-ц/784/2556/15
Справа № 489/4723/15-ц
Провадження № 22-ц/784/2556/15 Головуючий першої інстанції: Спінчевська Н.А.
Категорія: 5 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що його сестрі ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_7 ніхто із її спадкоємців першої черги не оформив спадкові права на вказаний будинок, в якому він зареєстрований та проживає з 1963 р. по теперішній час, після смерті сестри користується будинком та несе витрати з утримання, уточнивши позовні вимоги та пред'явивши їх також до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний будинок за набувальною давністю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що суд неповно з'ясував обставини спору, висновки суду не відповідають положенням закону і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва ОСОБА_7, яка є рідною сестрою позивача, набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 померла.

Після смерті ОСОБА_7 спадщину в силу положень ст. 529, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., норми якого діяли на час відкриття спадщини, прийняв її чоловік - ОСОБА_8, який на час смерті спадкодавеці проживав разом з нею і був зареєстрований разом з нею у спірному будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_8 помер. Згідно матеріалів спадкової справи № 522/2009 спадщину після його смерті прийняли його та ОСОБА_7 діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 04 червня 2009 р. їм видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на грошові внески в Ощадбанку.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_4 наполягав на тому, що набув право власності на належний сестрі ОСОБА_7 житловий будинок за набувальною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Таким чином для встановлення наявності передбачених законом підстав для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно, щоб особа, яка посилається на таке, в силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України довела, що заволоділа майном добросовісно і при цьому її володіння є відкритим та безперервним протягом десяти років.

Як роз'яснено в пункті 9 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Оскільки судом встановлено, що проживаючи у будинку, який не є його власністю, позивач був обізнаний, що власником будинку є ОСОБА_7, а після її смерті спадщину прийняв її чоловік, а згодом - їхні діти, його володіння спірним майном не можна вважати добросовісним.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у позові.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що такий висновок суду є помилковим із зазначенням , що володіння позивача є добросовісним через неотримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, є хибним, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні положень закону.

Так, в силу ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 р. спадщина, яка прийнята, належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Неотримання свідоцтва про право на спадщину не скасовує права спадкоємців на спадщину, а тому позивач не набув статус добросовісного володільця. У зв'язку з таким доводи апеляційної скарги про відкритість та безперервність володіння будинком не мають правового значення.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: