провадження № 2/521/1486/15
Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

11 листопада 2015 року

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Стариш О.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу за договором про наміри, неустойки та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу за договором про наміри, неустойки та моральної шкоди, посилаючись на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір про наміри № 201408191 від 10.08.2014 року, відповідно до умов якого відповідач виразив намір продати, а позивач придбати нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Марата, буд. 14а. Під час підписання договору про наміри позивачем передано відповідачу забезпечувальний платіж у сумі, яка еквівалентна 5 000 доларів США. Відповідно до п. 7.1 вказаного договору, основний договір (договір купівлі-продажу) повинен бути укладений сторонами не пізніше 30.11.2014 року.

Оскільки у вказаний в договорі про наміри термін, основний договір купівлі-продажу не укладений з вини відповідача, через те, що виявилось, що адреса земельної ділянки, зазначена у правовстановлюючих документах на таку земельну ділянку не відповідає адресі, зазначеній у правовстановлюючих документах на житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці, позивач вимушена звернутись з позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму забезпечувального платежу за договором про наміри в розмірі 79 700,00 гривень; неустойку у розмірі 79 700,00 гривень; завдану моральну шкоду в розмірі 4000,00 гривень.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір про наміри № 201408191 від 10.08.2014 року, відповідно до умов якого відповідач виразив намір продати, а позивач придбати нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Марата, буд. 14а.

Під час підписання договору про наміри позивачем передано відповідачу забезпечувальний платіж у сумі, яка еквівалентна 5 000 доларів США.

Відповідно до п. 7.1 вказаного договору, основний договір (договір купівлі-продажу) повинен бути укладений сторонами не пізніше 30.11.2014 року.

Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, винесеної 03 грудня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, відмовлено ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договорів купівлі продажу житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Марата, 14А та земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Марата, 14, оскільки адреса земельної ділянки, зазначена у правовстановлюючих документах на таку земельну ділянку не відповідає адресі, зазначеній у правовстановлюючих документах на житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці, крім того ОСОБА_3 не надані документи про оплату нотаріальних дій, сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Пунктом 9 Договору про наміри № 201408191 від 10.08.2014 року передбачено, що продавець зобовязаний до укладання основного договору підготувати усі документи, необхідні для укладання основного договору.

Згідно з п. 13 Договору про наміри у випадку не укладання (відмови від укладання) основного договору у термін, зазначений у п. 7.1 договору (не пізніше 30.11.2014 року), з вини продавця, продавець зобовязується повернути покупцю забезпечувальний платіж, а також сплатити неустойку (штраф) у розмірі 100 % від суми забезпечувального платежу.

Згідно ст. 509 ЦК України за зобовязанням боржник повинен вчинити на користь кредитора певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Договором про наміри № 201408191 від 10.08.2014 року встановлено інший, ніж перелічено у ст. 546 ЦК України вид забезпечення виконання зобовязання - забезпечувальний платіж.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу або пені).

За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму забезпечувального платежу за договором про наміри в розмірі 79 700,00 гривень; неустойку у розмірі 79 700,00 гривень; а всього 159 400 гривень 00 копійок.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не обґрунтовано завдання йому моральної шкоди, у звязку з чим в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмоивити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 546, 570, 571, 611, 612, 626, 635 ЦК України, ст. ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму забезпечувального платежу за договором про наміри в розмірі 79 700,00 гривень; неустойку у розмірі 79 700,00 гривень; а всього 159 400 гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1