Справа № 509/1754/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування ? частини жилого будинку недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що на підставі свідоцтва, виданого 01.08.2012 р. приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4, він згідно до положень ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» в порядку передачі арештованого нерухомого майна боржника ОСОБА_5 як стягувач набув право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований під №26 по вул. Портова в смт Овідіополі Овідіопольського району Одеської області, що складається в цілому з 1 (одного) житлового будинку загальною площею 79,4 м2, житловою площею 52,5 м2, позначеного на плані під літ. «А,а-а(3)» та надвірних споруд, позначених на плані під літерами: літня кухня «Б», підвал «г», сарай «Е», вбиральня «З», споруди №1, 11, І, ІІ. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 15.11.2012 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору позики дійсним та визнання права власності визнано дійсним договір позики від 05.09.2009 р. у розмірі 650000 грн. та в порядку стягнення заборгованості за цим договором визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначену вище ? частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами. 26.02.2013 р. за нотаріально посвідченим договором дарування ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 цю частину жилого будинку. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.06.2013 р. скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.11.2012 р. та відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно.

Посилаючись, що укладеним 26.02.2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договором дарування ? частини жилого будинку порушені його законні права та інтереси як власника цього майна, позивач з урахуванням уточнень позовних вимог просив визнати цей договір дарування недійсним. (а.с. 84)

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав повністю і пояснив, що внаслідок введення його в оману ОСОБА_6 погодився на укладення договору дарування ? частини житлового будинку, що розташований по вул. Портова,26 в смт Овідіополі, але в дійсності у володіння та користування цим майном він не вступав і воно залишилось у володінні та користуванні ОСОБА_6, яка передала його в найм.

Відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим в установленом порядку місцем проживання не перебуває, що підтверджено поштовим повідомленням, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому справа розглянута судом без його участі.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановолена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва, виданого 01.08.2012 р. приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_1 як стягувач відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» в порядку передачі арештованого нерухомого майна боржника ОСОБА_5 набув право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований під №26 по вул. Портова в смт Овідіополі Овідіопольського району Одеської області. (а.с. 8)

Право власності на зазначене майно ОСОБА_1 в установленому законом порядку зареєстрував 31.07.2013 р. (а.с. 9)

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 15.11.2012 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору позики дійсним та визнання права власності визнано дійсним договір позики від 05.09.2009 р. у розмірі 650000 грн. та в порядку стягнення заборгованості за цим договором визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначену вище ? частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами. (а.с. 39-40)

26.02.2013 р. за нотаріально посвідченим договором дарування ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 ? частину зазначеного вище жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами. (а.с. 7)

ОСОБА_3 26.02.2013 р. зареєстрував своє право власності на зазначене майно. (а.с. 16)

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.06.2013 р. скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.11.2012 р. та відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно. (а.с. 41-42)

Оспорюваним договором дарування частини жилого будинку відповідачами були порушені законні права та інтереси позивача як власника цього майна, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 203, 215-216, 717 ЦК України, п. п. 2,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 26 лютого 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №905, договір дарування ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований під №26 (двадцять шостим) по вул. Портова в смт Овідіополі Овідіопольського району Одеської області, що складається в цілому з 1 (одного) житлового будинку загальною площею 79,4 м2, житловою площею 52,5 м2, позначеного на плані під літ. «А,а-а(3)» та надвірних споруд, позначених на плані під літерами: літня кухня «Б», підвал «г», сарай «Е», вбиральня «З», споруди №1, 11, І, ІІ.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня оголошення.

Суддя: ОСОБА_8