АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7939/15 Справа № 199/3136/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2015 року

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ПАТ «Діамантбанк» звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору № 018С від 26 червня 2007 року відповідач ОСОБА_2 в банківській установі позивача отримав кредит у розмірі 70000 грн. Відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 24,0 % річних та щомісячної комісії у розмірі 0,5% від суми кредиту, що становить 350,00 грн. та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами. Кінцевий строк погашення кредиту 25 червня 2009 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту відповідачем не виконані, внаслідок чого позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором. 08 липня 2009 року судом видано судовий наказ № 2н-591/09, яким з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 28768,35 грн. Відповідно до умов п. 6.5 Кредитного договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання відповідачем зобовязань за ним. Оскільки станом на 08 квітня 2015 року рішення суду відповідачем виконано не було, заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач нарахував відповідачу проценти за користування кредитними коштами за період з 09 липня 2009 року (наступний день після дня ухвалення рішення) по 08 квітня 2015 року в сумі 33360,88 грн. Умовами п. 4.1 кредитного договору передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення сплати повернення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором, позивач нарахував пеню за несплату (непогашення) кредиту та процентів за користування кредитними коштами у сумі 6837,19 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 40198,67 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом з понесеними ним судовими витратами.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2015 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Діамантбанк»:

- заборгованість за кредитним договором у розмірі 24166,13 грн.;

- судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 241,66 грн.;

усього стягнуто 24407,79 грн.;

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Діамантбанк» - відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Як було встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи, між відповідачем ОСОБА_2 та Акціонерним банком «Діамант», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», було укладено кредитний договір № 018С (а.с. 6-8), від 26 червня 2007 року, за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 70000,00 грн., а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку, та на умовах, зазначених у цьому договорі.

За умовами договору ОСОБА_2 зобовязався повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.п. 2.2.1 кредитного договору).

Позичальник зобовязаний повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь якому випадку не пізніше 25 червня 2009 року (п.п. 1.1).

Судовим наказом, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська № 2н-592/09 від 08 липня 2009 року (а.с. 19), який набрав законної сили 25 листопада 2009 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача, заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 28768,35 грн.

З розрахунку заборгованості (а.с. 10) вбачається, що з часу ухвалення зазначеного судового наказу до звернення позивача до суду заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24198,11 грн. відповідачем сплачена не була.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 12-13), позивачем за період з 09 липня 2009 року по 08 квітня 2015 року нараховані відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 33360,88 грн.

Розрахунок заборгованості за процентами позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів згідно цього договору та/або за несвоєчасну сплату процентів за користування ними та/або за несвоєчасне погашення інших платежів, належних до сплати позичальником за цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі діючої у період виникнення прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої (несвоєчасно сплаченої) суми за кожен день прострочення.

Розрахунок суми пені позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

У звязку з простроченням ОСОБА_2 повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позивачем на підставі п. 4.1 кредитного договору здійснене нарахування пені у розмірі 6837,79 грн. (а.с. 14-16).

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з приписів, ст. 257-258, 267, 526, 530, 610-611, 624, 625, 1048, 1049,1054 ЦК України, з врахуванням правових висновок, викладених Верховним Судом України, та дійшов до обґрунтованого висновку, що в межах строку позовної давності та у межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 24166,13 грн., яка складається з заборгованості: за відсотками -17455,63 грн.; та за пенею 6710,50 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на ті обставини, що законні інтереси Позивача вже захищені відповідно до судового наказу у цивільній справі №2н-59І/09, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ґрунтуються на хибному тлумаченні чинних правових норм, оскільки як зазначив Верховний Суд України в листі від 07.10.2010р. «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справу що виникають з кредитних правовідносин», звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦКУ не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати cyми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 Щ зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду).

Аналогічна позиція викладена в Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ в п. 17 постанови № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосувань судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Крім того, як встановлено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, 27.07.2015 року виконавчий документ повернутий стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів, місцезнаходження, місце проживання боржника встановити неможливо, а також майно, на яке може бути звернено стягнення не виявлено, і здійснені державним виконавцем, відповідно до закону ЗУ «Про виконавче провадження», заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

А тому, висновок суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення, щодо правомірності нарахування Позивачем заборгованості по процентам, оскільки грошове зобов'язання за кредитним договором до цього часу не виконане і кредит Позивачеві не повернутий, є законним та обґрунтованим, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, зокрема, ст.1048 ЦК України.

Також безпідставним є посилання апелянта на пропуск трирічного строку позовної давності для пред'явлення відповідного позову, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за Кредитним договором, у зв'язку з тим, що кредитний договір діє до 25 червня 2009 року, оскільки у кредитному договорі про встановлення ліміту кредитування з видачею платіжної картки (фізичні особи/максимум) №018С від 26 червня 2007 року поряд з установленням строку дії договору, встановлені і строки виконання окремих зобов'язань, а саме: внесення щомісячних платежів, що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Так, згідно до умов п.2.2.1. Кредитного договору заборгованість за відсотками мала здійснюватись щомісячними платежами з періодом сплати до 05 числа кожного місяця.

Отже, строк позовної давності за вимогами Позивача про стягнення процентів за користування кредитом, які визначені періодичними щомісячними платежами, необхідно обраховувати не з дня коли закінчується строк дії договору, а з моменту (місяця, дня) невиконання Відповідачем кожного із цих зобов'язань.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про часткове задоволення позову є правильним та обґрунтованим, відповідає діючим нормам матеріального права.

Таким чином, докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права, а посилання скаржника в основному, зводяться лише до цитування, особистого тлумачення норм діючого законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

За викладених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для зміни чи скасування рішення суду - відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: