АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А. Д., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2014 року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення особи від права на спадкування, визнання заповіту недійсним, відшкодування шкоди.

В подальшому за заявою позивачки вимоги про визнання заповіту недійсним, відшкодування шкоди залишено без розгляду(а.с.150).

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її рідна бабуся ОСОБА_5, якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати - ОСОБА_6

Спадкоємцем першої черги за законом є син бабусі - відповідач ОСОБА_4, на користь якого складено заповіт і який подав заяву про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що в останній період свого життя спадкодавець ОСОБА_5 хворіла, потребувала сторонньої допомоги, яку відповідач не надавав, маючи таку можливість, ухилявся від надання необхідної допомоги, а також перешкодив спадкодавцю скласти інший заповіт, позивачка просила усунути відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити за його необґрунтованістю.

Посилається на неповне з'ясування обстави, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5 (а.с.69).

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить двокімнатна квартира АДРЕСА_1, кошти на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», нарахована але не виплачена пенсія.

На час смерті спадкодавця у неї було двоє дітей син ОСОБА_4- відповідач у справі та донька ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Встановлено, що позивачка, яка є донькою ОСОБА_6 й внучкою спадкодавця, а також відповідач, на користь якого спадкодавцем складено заповіт, у передбачений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця (а.с.56,68).

Задовольняючи позов про усунення відповідача від права на спадкування, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для цього та доведеності позову.

Зокрема, суд зазначив, що позивачка впродовж тривалого часу опікувалася та надавала матеріальну допомогу спадкодавцю, яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, відповідач рідко приїжджав до матері, а прибувши до неї на час знаходження в лікарні відмовився від послуг медсестри, однак сам у лікарні матір не доглядав.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок

недоведеності обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у позові слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Відповідно до ч. 5 указаної статті за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови № від «Про судову практику у справах про спадкування» факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Ураховуючи наведене, вирішуючи такі справи суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та недоведеність позивачкою позовних вимог.

Так, позивачка не посилалася на докази того, що спадкодавець упродовж тривалого часу внаслідок похилого віку та хвороби фізично чи матеріально не могла самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, й такі докази відсутні у справі.

У справі також відсутні докази того, що відповідач умисними діями чи бездіяльністю особи уникав обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

У справі встановлено, що відповідач постійно проживає за межами України, періодично відвідував матір.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на ухилення від надання спадкодавцеві допомоги під час її перебування у лікувальному закладі.

У справі встановлено, що в період з 6 січня по ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікування у Міській клінічній лікарні №3 м. Чернівці, де і померла (а.с.118).

Фактична поведінка відповідача у той період не свідчать про його ухилення від надання спадкодавцеві допомоги.

Так, як стверджує сама позивачка на її повідомлення відповідач, дізнавшись про стан матері та перебування її у лікувальному закладі, прибув до м. Чернівці, відвідував матір у лікарні.

Встановлено, що відповідач прибув до м. Чернівці 11 січня 2013 року (а.с.157).

Саме перебування спадкодавця у лікувальному закладі свідчить, що вона як хвора отримувала лікування, догляд, тому на цей період відповідач не може вважатися таким, що ухилився від надання спадкодавцеві необхідної допомоги.

У справі встановлено, що відповідач придбавав для лікування матері необхідні ліки (а.с.152-156).

Як ухилення від надання спадкодавцеві необхідної допомоги позивачка розцінює поведінку відповідача з відмови у лікарні від платних послуг медсестри.

Суд першої інстанції, як на докази ухилення відповідача від надання спадкодавцеві необхідної допомоги, послався на показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які пояснювали, що відповідач відмовився від послуг медсестри для догляду за матір'ю, яка перебувала на стаціонарному лікуванні.

Проте необхідний обсяг лікування та догляду у лікувальному закладі визначається саме лікувальним закладом.

Тому відмову відповідача від надання матері певних додаткових послуг не можна розцінити як ненадання їй необхідної допомоги та догляду.

Показаннями зазначених свідків не спростовується факт відвідування відповідачем у лікарні спадкодавця та надання їй необхідної допомоги.

У позові ОСОБА_3 посилалася, як на одну з підстав усунення відповідача від права на спадкування, на перешкоджання відповідачем спадкодавцю скласти інший заповіт.

Проте на підтвердження таких доводів позивачка на конкретні докази не посилалася й такі докази відсутні у справі.

На підставі наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову заходи забезпечення позову у вигляді накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1, вжиті на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 січня 2014 року, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України слід скасувати.

Керуючись п. 2. ч. 1 ст. 307, пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відмовити.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1, вжиті на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 січня 2014 року, скасувати

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. Д. Галичанський

І.Б. Перепелюк