_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5827/15
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

27 жовтня 2015 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Сукач П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 про скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки та передачу його власнику,

встановив:

Позивач звернулася до Київського районного суду м. Одеси з вказаною позовною, в якій просить суд скасувати право власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зобовязати Державну реєстраційну службу України виключити з відповідного державного реєстру відомості про реєстрацію прав власності на вказану квартиру за відповідачем, відновити право власності на спірну квартиру за позивачем, зобовязати Державну реєстраційну службу України внести до відповідного державного реєстру відомості про реєстрацію прав власності на спірну квартиру за позивачем.

Разом із позовом позивачем було надано до суду заяву про забезпечення позову у якій просила суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 та заборонити дії, спрямовані на вселення, виселення, зняття чи постанову на реєстраційний облік за адресою спірної квартири, оскільки за посиланнями позивача на теперішній час право власності на таку квартиру зареєстровано за відповідачем та він може розпорядитися спірною квартирою, що у майбутньому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Після надходження позову та доданих документів його було залишено без руху з підстав несплати позивачем судового збору.

23.10.2015 року позивачем до канцелярії суду було надано докази сплати судового збору. Така заява була передана судді Прохорову П.А. 26.10.2015 року.

27.10.2015 року було відкрито провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку поли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову формально відповідає приписам та вимогам, встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим з наданих до суду відомостей цивільної справи №520/14002/15-ц передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не вбачається.

Так, на вирішенні суду перебуває спір про скасування прав власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зобовязання Державної реєстраційної служби України виключити з відповідного державного реєстру відомостей про реєстрацію прав власності на вказану квартиру за відповідачем, відновлення реєстрації прав власності на спірну квартиру за позивачем.

Позивач просить суд накласти арешт та заборонити вчиняти певні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1. Така можливість передбачена положеннями п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України: позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходиться у нього або інших осіб, або забороною вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України).

З аналізу наведених правових положень та розяснень вбачається, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно (та при забороні відповідачу вчиняти наведені дії щодо майна вселення, виселення, зняття чи постанову на реєстраційний облік осіб) необхідно встановити, чи належить на час вирішення питання про забезпечення позову таке майно відповідачу.

На час вирішення питання про забезпечення позову до матеріалів справи долучено копію кредитного договору №1501/0708/71-154 від 31.07.2008 року, копію договору іпотеки №1501/0708/71-154-Z-1, за яким позивачем було передано у забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором приналежну їй спірну квартиру (договір має нотаріальне посвідчення за р.№12186 від 31.07.2008 року), копію договору факторингу, за яким кредитора у первинному зобовязанні було замінено на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», та вимогу про усунення порушення, адресовану кредитором боржнику, за змістом якої боржнику розяснено необхідність погашення заборгованості за кредитним договором та попереджено про те, що у іншому випадку кредитор зверне стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку (вимога датована 08.05.2015 року).

При цьому жодних інших відомостей про приналежність квартири за адресою: АДРЕСА_1 до матеріалів справи не долучено, питання про витребування таких відомостей з належних державних реєстрів позивачем не порушено.

Крім того з матеріалів справи, з жодних долучених доказів, не вбачається, що на час розгляду справи право власності на вказану квартиру дійсно перереєстровано на відповідача.

Позиція відповідача щодо заявлених до нього позовних вимог суду не відома.

Оцінюючи такі докази та відомості у їх сукупності, суд вказує на те, що з матеріалів справи документів, що дають підстави вважати, що право власності на спірну квартиру дійсно перереєстровано не вбачається.

Натомість з клопотанням про витребування доказів щодо приналежності зазначеного майна позивач не звертався.

При цьому суд зазначає, що судам не одноразово було розяснено та наголошено судами вищих інстанції на тому, що сам факт звернення позивача до суду з відповідним позовом не є достатнім доказом наявності реального спору між сторонами.

З такого суд критично оцінює наведені докази приналежності відповідачу майна, та зазначаючи про те, що встановити передбачені законом обставини, наявність яких є належними підставами для забезпечення позову у пропонований позивачем спосіб можливим не вбачається, а тому у задоволенні зазначеної заяви про забезпечення позову слід відмовити з підстав необґрунтованості та передчасності.

Разом з тим суд розяснює позивачу те, що відмова у застосуванні заходів забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з аналогічними вимогами за умови належного їх обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 151 153, 208-210 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Прохоров П. А.