Справа № 310/444/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2015 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі:

головуючого - судді Ревуцького С.І.

при секретарі - Мазняк О.Ю.

з участю - позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому зазначає, що проживала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 30.04.1992р., від якого вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.народження. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15.09.2014р. шлюб між сторонами розірваний. За період окремого проживання з відповідачем, він добровільно не приймав участі у матеріальному забезпеченні дитини, тому в своєму позові позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною 23 років.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позицію та пояснення свого представника, а також додала, що її син ОСОБА_4 навчається у Бердянському машинобудівному професійному ліцеї, проживає у гуртожитку, але на вихідних живе у матері, вона його повністю забезпечує матеріально, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та пояснив, що він ніде не працює, стоїть на обліку в центрі зайнятості, має земельні паї, за оренду яких один раз на рік отримує орендну плату. Їх спільна дитина ОСОБА_4, на час розгляду справи навчається у Бердянському машинобудівному професійному ліцеї, отримує стипендію, проживає окремо - у гуртожитку. Відповідач надає особисто своєму сину матеріальну допомогу у вигляді продуктів, грошей та подарунків, збирається і надалі це робити по мірі можливості, але платити своїй колишній дружині не бажає.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного.

Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що позивач та відповідач проживали в зареєстрованому шлюбі з 30.04.1992р., від якого вони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.народження. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15.09.2014р. шлюб між ними розірваний. На час звернення до суду сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2,3 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом та сенсом вказаних правових норм, право на отримання аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина, а аліменти стягуються з того з батьків, який проживає окремо від дитини.

В даному випадку, згідно довідки Державного навчального закладу «Бердянський машинобудівний професійний ліцей», ОСОБА_4 навчається у цьому навчальному закладі, отримує стипендію від 250 до 375 грн. та проживає у гуртожитку. Цей факт визнаний сторонами по справі.

Таким чином, жоден з батьків не проживає разом з дитиною, тобто вони знаходяться в цьому фактично в рівних положеннях.

В своїх поясненнях позивач ОСОБА_1 стверджувала, що її син по вихідних, тобто два дні на тиждень, живе у неї і вона його повністю забезпечує. Але жодного доказу вказаного до суду надано не було. Крім того, відповідач ОСОБА_3 в своїх поясненнях стверджував, що також надає своєму синові посильну матеріальну допомогу у вигляді передачі продуктів, грошей та подарунків необхідних синові речей. Але жодного доказу цього до суду також не надав.

Таким чином, участь кожного з батьків, а також розмір цієї участі у матеріальному забезпеченні дитини за таких обставин суд вважає недоведеним, тому і в цьому положення обох батьків є рівним.

Суд позбавлений можливості з'ясувати це питання, хоча б шляхом допиту неповнолітнього, оскільки клопотання про це до суду не надходило. Більш того, обидва батька категорично заперечували проти виклику дитини в судове засідання, посилаючись на чутливість його характеру.

За таких обставин, в межах наданих доказів, суд не може зробити категоричний висновок стосовно того, хто з батьків має право на отримання аліментів і чи дійсно це мати дитини (тобто позивачка ОСОБА_1), чи є вона належним позивачем. Тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, оскільки на час розгляду справи дитина не досягла 18-річного віку, тому звернення до суду з такими позовними вимогами є передчасним, а посилання позивача на ст.199 СК України є помилковим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:С. І. Ревуцький