АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/184/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа: комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» про встановлення факту проживання сім'єю та визнання членом сім'ї наймача,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд позовом до виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 з червня 2008 року по червень 2012 року та визнання членом сім'ї наймача.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з червня 2008 року і до часу смерті вона проживала в АДРЕСА_1 з ОСОБА_8 однією сім»єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство та мали спільний побут аж до його смерті в червні 2012 року. В квартиру вселилася та проживала із згоди померлого. Відносилась до нього як до цивільного чоловіка, після смерті оплатила його поховання та продовжує проживати в квартирі, оплачує комунальні послуги, приймає участь в утриманні будинку. Оскільки за життя ОСОБА_8 позивачка не була зареєстрована у вказаній квартирі просила суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнати її членом сім'ї наймача в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків дійсним обставинам справи та наявним в ній доказам, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так із матеріалів справи вбачається, що в 1971 році в квартиру АДРЕСА_1 вселилася сім»я ОСОБА_8 в складі квартиронаймача ОСОБА_9 та членів його сім'ї: дружини ОСОБА_10 та сина ОСОБА_11 В 1987 року в якості членів сім'ї наймача в квартиру вселилися син квартиронаймача ОСОБА_12, його дружина ОСОБА_13 та їх син ОСОБА_8 В 1988 році був зареєстрований їх другий син ОСОБА_14

Квартира є комунальною власністю і будинок перебуває на балансі КП «Соснівської служби утримання будинків».

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_12 помер - ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_13 померла - ІНФОРМАЦІЯ_7. Відповідно до виписки по особовому рахунку та довідки про склад сім»ї від 23.09.2010 року особовий рахунок після смерті ОСОБА_9 не переоформлювався та в даній квартирі були зареєстровані онуки наймача ОСОБА_8 та ОСОБА_14.

Як пояснили представник третьої особи та представник позивачки - ОСОБА_7, ОСОБА_14 з 2007 року перебував у місцях позбавлення волі і фактично в квартирі не проживав.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8.

На момент смерті перебував на лікуванні в КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер».

Його брат ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_9, на момент смерті перебував у місцях позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка вселилася в спірне приміщення без дотримання встановленого законом порядку, а саме без письмової згоди на це всіх членів сім»ї наймача, що в період з 2008 по 2012 роки вона зберігала за собою право користування іншим жилим приміщення по АДРЕСА_5 і в ході розгляду справи не було доведено, що АДРЕСА_1 в цей період була її постійним місцем проживання, що померлий ОСОБА_8 за життя не набув статусу наймача і що позивачкою не було документально підтверджено понесення витрат на поховання ОСОБА_8

Надані в якості доказів акт опитування сусідів, заповіт ОСОБА_8, покази свідків про фактичне проживання позивачки в даній квартирі та ведення спільного господарства з померлим і понесення витрат на поховання суд вважав такими, що не обґрунтовують підставність позову, оскільки ОСОБА_8 не набув за життя статусу наймача, крім нього в квартирі був зареєстрований ОСОБА_14, який мав рівні з померлим права на користування квартирою та в зв»язку з відсутністю згоди на проживання позивачки в даній квартирі усіх членів сім»ї наймача.

Тобто суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка проживала в спірній квартирі без відповідної правової підстав, оскільки не було надано доказів того, що наймач та всі члени його сім»ї надавала згоду на її вселення у спірну квартиру для проживання з ОСОБА_8 як його дружини. На думку суду недоведеність факту правомірності проживання позивачки у даній квартирі свідчить про відсутність підстав для встановлення факту проживання однією сім»єю з померлим в даному житловому приміщенні.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем, ведуть з ним спільне господарство.

Звертаючись у суд з даним позовом ОСОБА_6 крім визнання її членом сім»ї ОСОБА_8 також ставить питання про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання однією сім»єю із померлим в період з червня 2008 року по червень 2012 року, пов»язуючи його із правом користування спірною квартирою, тобто фактично вказує на наявність спору про право.

Оскільки, як вбачається із позовної заяви, встановлення факту проживання однією сім»єю з померлим позивачка фактично пов»язує з правом користування АДРЕСА_1, хоча таку позовну вимогу і не ставить, дана вимога підлягає розгляду в позовному провадженні.

Доказами того, що між заявником та іншою особою /померлим/ мали місце фактичні шлюбні стосунки можуть бути свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого , так і нерухомого, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувались один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Із матеріалів справи вбачається, що наймач АДРЕСА_1 ОСОБА_9 помер в 1998 році. Станом на 2008 рік в даній квартирі були зареєстровані ОСОБА_8 і ОСОБА_14 Фактично з 2008 року ОСОБА_14 в квартирі не проживав, оскільки перебував в місцях позбавлення волі.

Із показів допитаних в ході розгляду справи судом першої інстанції свідків ОСОБА_15, яка є сусідкою і проживає в АДРЕСА_6, старшого дільничного інспектора ОСОБА_19., ОСОБА_17, який до 2011 року проживав в АДРЕСА_1, ОСОБА_16, яка працювала разом із ОСОБА_6, вбачається, що позивачка ОСОБА_6 з 2008 року вселилася і проживала в АДРЕСА_1 з ОСОБА_8 до дня його смерті як дружина, жили з померлим як чоловік і жінка, були однією сім»єю, вели з ним спільне господарство, мали спільний побут, позивачка лікувала померлого, як дружина відвідувала у лікарні, доглядала за ним коли він хворів, тобто піклувалася про померлого, за свої кошти поховала коли помер /свідок ОСОБА_17/. В цей період ОСОБА_14 в квартирі не проживав, будучи неповнолітнім потрапив у місця позбавлення волі де і помер в 2013 році.

Про наявність у позивачки та померлого ОСОБА_8 відносин як подружжя, про їх спільне проживання та ведення спільного господарства, тобто наявність близьких стосунків свідчить також і той факт, що останній при житті залишив заповіт на ім.»я ОСОБА_18, яка позивачці доводиться дочкою / а.с. 14/. Дана обставина свідчить про те, що померлий до позивачки відносився як до дружини, її дочку сприймав як близьку йому людину і як спадкоємця.

Із матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_8 хворів на туберкульоз, перебував на обліку в КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер», а ОСОБА_6, як така, що проживала разом з ним та перебувала в постійному контакті, перебувала на обліку в КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» з приводу туб. контакту, що також підтверджує наявність вищевказаних відносин у позивачки із померлим, яка піклувалася про нього /а.с.69/.

Із паспорту ОСОБА_6 вбачається, що місцем її реєстрації є буд. АДРЕСА_5, без вказівки номеру кімнати або квартири.

Із наданої суду довідки № 231 від 19.01.2015 року КЕВ Міністерства оборони України, на балансі якого перебуває буд. № АДРЕСА_5, ОСОБА_6 дійсно з 15.05.2007 року зареєстрована за даною адресою, але без права проживання. Тобто за вказаною адресою вона ніколи не проживала .

Оскільки в ході розгляду справи об»єктивно встановлено, що позивачка ОСОБА_6 з червня 2008 року по день смерті ОСОБА_8 проживала в АДРЕСА_1 з останнім як його дружина, між ними були відносини як між чоловіком і жінкою, піклувалася про нього як про чоловіка, вселилася в дану квартиру за його згодою, вела з ним спільне господарство, вказана квартира була її єдиним і постійним місцем проживання, яким є і до даного часу, поховала його як чоловіка, що підтверджуються показами свідків, письмовими доказами, а саме заповітом та відповідними довідками із медичного закладу та квартирно-експлуатаційного відділу, колегія суддів вважає, що позов в частині встановлення факту проживання позивачки із померлим однією сім»єю підлягає задоволенню. Також підлягає задоволенню і вимога позивачки щодо визнання її членом сім»ї померлого, що на думку колегія не суперечить положенням щодо визнання особи членом сім»ї наймача, викладеним в ст.. 64 ЖК України.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8, при житті не набув в передбаченому законом порядку статусу наймача спірної квартири, так як після смерті ОСОБА_9 в 1998 році /ІНФОРМАЦІЯ_11/ договір найму не був переоформлений на нього, оскільки на момент смерті ОСОБА_9, як вбачається із матеріалів справи, він був неповнолітнім, а після смерті всіх рідних, хто крім нього проживав у спірній квартирі, в тому числі і матері , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, продовжуючи проживати в спірній квартирі та оплачуючи комунальні послуги, фактично набув прав наймача.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що позивачка в спірній квартирі проживала без відповідної правової підстави, оскільки всі члени сім»ї не надавали згоду на її вселення, оскільки із матеріалів справи вбачається, що на момент вселення ОСОБА_6 в квартирі проживав один ОСОБА_8, в спірну квартиру вона вселилася із його усної згоди. Ні ОСОБА_8 ні його брат ОСОБА_14, якому також належало право користування даною квартирою, при житті питання про незаконність вселення та проживання ОСОБА_6 у вищевказаній квартирі та про її виселення не ставили, з цього приводу до відповідних органів не зверталися, що також не заперечують представники відповідача та третьої особи. А висновок суду про те, що недоведеність факту правомірності проживання позивачки в АДРЕСА_1 свідчить про відсутність підстав для встановлення факту проживання однією сім»єю, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на законі.

Щодо висновку суду про недоведеність понесення позивачкою витрат на поховання ОСОБА_8 то він є таким, що не відповідає обставинам справи, оскільки свідок ОСОБА_17 пояснив, що він як бувший сусід та друг сім»ї за проханням ОСОБА_6 займався організаційними питанням похорон, однак гроші на оплату всіх послуг давала йому позивачка, і дані покази ніким не спростовані. Аналогічні покази дала також і свідок ОСОБА_16

Відмовляючи в позові, як на одну із підстав, суд першої інстанції посилається на наявність у позивачки права користування іншим житловим приміщенням, а саме буд. № АДРЕСА_5, при цьому посилається на ст.. 65 ЖК України, яка передбачає неможливість визнання за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім»ї права користування цим приміщенням , якщо дана особа зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні у будинку державного чи громадського житлового фонду.

Однак такий висновок суду колегія суддів вважає помилковим, оскільки із вищевказаної довідки КЕВ Міністерства оборони України № 231 від 19.01.2015 року вбачається, що права на користування в приміщенні за місцем реєстрації позивачка не набула і не мала взагалі, ніколи у вказаному приміщенні не проживала, а АДРЕСА_1 з 2008 року була її єдиним постійним місцем проживання.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи

Оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, чим допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія судової палати,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа: комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» про встановлення факту проживання сім'єю та визнання членом сім'ї наймача - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8, в період часу з червня 2008 року по червень 2012 року.

Визнати ОСОБА_6 членом сім»ї наймача, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8, в АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :