Справа № 440/840/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/1145/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення права на частину у спільному майні,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення права на частину у спільному майні відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, без всебічного та повного з»ясування обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Між позивачами та відповідачкою вже понад 15 років існують неприязні відносини, які призводять до багаточисельних судових процесів, скарг у правоохоронні органи стосовно спільного володіння майном, що безумовно свідчить про неможливість спільного володіння та користування цим майном. Крім того, відповідач тільки час від часу приїжджає до будинковолодіння, яке є спільним майном, постійно не проживає, має житло у м.Львові, де і постійно проживає, інші члени сім»ї відповідачки взагалі до будинковолодіння не приїжджають та ним не користуються. Отже, припинення права власності відповідачки у спільному майні не завдасть та не може завдати її інтересам або інтересам членів її сім»ї будь-якої шкоди.

З огляду на наведене, просить рішення Буського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення відповідача ОСОБА_3 проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частину у спільному майні. Свої вимоги обґрунтовували тим, що їм належить на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Буською державною нотаріальною конторою 15 березня 1994 року, по 1/4 ідеальній частині будинку АДРЕСА_1. Крім того, згідно договору дарування від 25.04.2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та її племінницями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського територіального округу, ОСОБА_4 стала співвласницею ще 1/4 ідеальної частки вказаного будинку, тобто їй належить половина зазначеного будинку, а разом позивачам належить 3/4 ідеальних частки вказаного будинку. Тому просять припинити належну відповідачу 1/4 ідеальну частку в будинку АДРЕСА_1 та визнати за ними право власності на вказану ідеальну частку даного будинку, стягнувши з них в користь відповідача 33100 грн. вартості 1/4 ідеальної частки вказаного будинку в порядку компенсації належної їй частки.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За приписами ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ч. 1 ст. 365 ЦК України припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п.1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачі не подали суду доказів того, що частка відповідачки не може бути виділена їй в натурі.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В матеріалах справи відсутні докази та не подані такі суду апеляційної інстанції про вчинення позивачам такої дії.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Буського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року відсутні.

Керуючись ст.ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Курій Н.М.