Справа № 2/489/2563/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 листопада 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, Миколаївська міська рада, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Позивачка вказує на те, що вона проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1

Разом з нею у квартирі зареєстрований та проживає її син ОСОБА_5 В даній квартирі також зареєстрований і відповідач у справі - ОСОБА_3. Однак в квартирі він не проживає з 2008 року без поважних причин, даним житловим приміщенням не користується, комунальні послуги не сплачує.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 23.09.2015 року до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_5 та Миколаївську міську раду.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Просили про його задоволення.

Відповідач проти позову заперечував. Вказував на те, що він є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі він не проживає з поважних причин, оскільки тимчасово переїхав проживати в іншу місцевість та проживає в будинку своєї матері - ОСОБА_7, 1929 року народження, яка у зв'язку з її похилим віком та станом здоров'я потребує догляду. Посилався також на те, що інтересу до квартири він не втрачав, періодично навідується до квартири.

Третя особа ОСОБА_5 вказував на те, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Представник Миколаївської міської ради в судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста та знаходиться на балансі ЖКП ММР «Південь». Відповідач ОСОБА_3 є відповідальним квартиронаймачем даної квартири.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки ЖКП ММР «Південь» від 29.07.2015 року в квартирі зареєстровані: позивачка ОСОБА_1 з 23.03.2001 року, її чоловік - відповідач у справі ОСОБА_3 з 23.03.2001 року, та син позивачки ОСОБА_5 - з 06.10.2003 року.

У відповідності до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України за №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Виходячи зі змісту ст.71 ЖК України, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України та роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у ст.71 ЖК України строки.

За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Згідно зі ст..ст.29, 310 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Обґрунтовуючи вимоги заявленого позову, в судовому засіданні позивачка вказувала на те, що у зв'язку з наявністю реєстрації відповідача в квартирі вона не може оформити субсидію, в зв'язку з чим несе значні витрати на сплату комунальних послуг, а відповідач ніякої допомоги їй в цьому не надає.

Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні, довідки Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 21.09.2015 року № 2460 ОСОБА_3 з 2009 року проживає в будинку разом зі своєю матір'ю в АДРЕСА_2 та здійснює за нею догляд у зв'язку з її похилим віком.

Згідно наданої відповідачем в судовому засіданні копії медичної картки його матері ОСОБА_7 за станом свого здоров'я вона потребує стороннього догляду.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач періодично навідується до спірної квартири. В квартирі знаходяться належні йому особисто меблі. Вказані обставини не заперечувала сама позивачка в судовому засіданні.

За такого, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не втратив інтерес до житла та зв'язок зі спірним приміщенням, а причини відсутності його у спірному жилому приміщенні понад шість місяців є поважними.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивачки про не проживання відповідача в квартирі без поважних причин не є переконливими, оскільки не відповідають у повній мірі матеріалам справи і не підтверджені належними доказами, а тому приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.А. Спінчевська