У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 3 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «ПриватБанк», або банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 30 409,92 грн.

Позов мотивовано тим, що 29 серпня 2006 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 6000 грн зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2013 року виникла заборгованість у сумі 30409,92 грн, яка складається з: 5831,71 грн - заборгованість за кредитом, 22653,93 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1424,28 грн - штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 3 вересня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що висновком судової почеркознавчої експертизи № 11 від 21 січня 2014 року, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України в Запорізькій області встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 у заяві, укладеній між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 б/н від 29 серпня 2006 року виконаний не ОСОБА_5 а іншою особою. Записи від імені ОСОБА_5 у заяві, укладеній між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 б/н від 29 серпня 2006 року, виконані ймовірно, не ОСОБА_5, а іншою особою. Відповісти на питання в категоричній формі не виявилося можливим через відсутність достатньої кількості зразків почерку ОСОБА_5 Вказаний висновок судової почеркознавчої експертизи в ході розгляду справи позивачем не спростований. Доводи позивача про те, що ОСОБА_5 здійснювалося часткове погашення боргу не є належним та допустимим доказом того, що ним отримувався кредит в банку.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Висновок експертизи є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами для встановлення факту укладення чи не укладення кредитного договору між сторонами, зокрема щодо його підписання відповідачем.

Проведеною у справі експертизою не зроблено однозначного висновку про те, що записи від імені ОСОБА_5 у заяві, укладеній між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 від 29 серпня 2006 року виконані не ОСОБА_5, а іншою особою. У висновку експерта зазначено ймовірність цього, а також вказано, що відповісти на це питання в категоричній формі не виявилось можливим через відсутність достатньої кількості зразків почерку ОСОБА_5

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовуючи свою позицію щодо наявності правових підстав для задоволення позову не надав належної оцінки висновку проведеній у справі судовій експертизі у сукупності з іншими доказами, зібраними у справі.

Позивач посилався на те, що для укладення кредитного договору відповідач надавав паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, ці документи подавались в оригіналах, разом з тим, відповідач не довів, що вказані документи ним були втрачені та пред'являлися банку іншою особою. У заяві позичальника від 29 серпня 2006 року зазначена конфіденційна інформація, яка не могла бути відома третім особам та була повідомлена банку саме відповідачем.

Крім того, позивач посилався на те, що протягом дії кредитного договору мало місце погашення кредиту в тому числі 24 листопада 2006 року на 5662,88 грн.

Разом з тим, суди не надали належної оцінки вказаним обставинам, доводів позивача, та доказів, на які він посилався на підтвердження цих обставин, не перевірили.

В ході розгляду справи відповідач не спростував доводів банку щодо часткового здійснення ним погашення заборгованості по кредитному договору.

В ході розгляду даної справи судами не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Фактично судами допущено однобічність у дослідженні доказів та не перевірено усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

За умов суперечливості чи недостатності доказів для правильного вирішення спору та прийняття мотивованого рішення не обговорено питання щодо призначення додаткової або повторної судової почеркознавчої експертизи, не роз'яснено особам, які беруть участь у справі обов'язки щодо доказування і подання доказів, наслідки не призначення відповідної експертизи, а також положення щодо належності та допустимості доказів.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 3 вересня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська