Справа № 357/7188/14-ц Головуючий у І інстанції Протасов О. М.
Провадження № 22-ц/780/2179/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 26 09.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Касьяненко Л.І., Антоненко В.І.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

встановила:

02 червня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, яку мотивував тим, що 21 червня 2005 року між сторонами був укладений договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобов'язання за договором та умовами виконав повністю, надав позивачу кредит у розмірі визначеному у договорі.

Відповідач не повернув у визначені строки кошти, в зв'язку з чим станом на 29 грудня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 37 264 грн. 69 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 4996 грн. 35 коп., заборгованості за відсотками - 30 017 грн. 64 коп., а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1750 грн. 70 коп. (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 264 грн. 69 коп. та судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при укладанні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору, суд дійшов помилкового висновку про закінчення строку дії кредитного договору та застосування строку позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, виходячи з наступного.

Відповідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 21 червня 2005 року між сторонами був укладений договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4 % на місяць із розрахунку 360 днів на рік.

Згідно договору у формі заяви ОСОБА_2 та розписки держателя картки, остання отримала 21 червня 2005 року тип карти: НОМЕР_1. Сума кредитного ліміту 5000 грн. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми витрат.

Згідно з наданим позивачем розрахунку, станом на станом на 29 грудня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 37 264 грн. 69 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 4996 грн. 35 коп., заборгованості за відсотками - 30 017 грн. 64 коп., а також 2250 грн. 70 коп. заборгованості по штрафам. Будь-які зарахування на погашення відсотків за користування кредитом чи тіла кредиту відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову у зв»язку з пропуском строку позовної давності, суд виходив з того, що банк дізнався про порушення свого права у серпні 2005 року, коли відповідач не здійснив оплату відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки із наданого позивачем розрахунку видно, що будь-які зарахування на погашення відсотків за користування кредитом чи тіла кредиту відсутні ( а.с. 4-5).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (а.с.6, зворот) та п.6.5. Умов і Правил надання банківських послуг, що є обов»язковою частиною позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами щомісячно, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань (постанова Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс1З).

Таким чином, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Отже, перебіг строку позовної давності почався з серпня 2005 року, а позовом до суду банк звернувся 02 червня 2014 року, тобто з пропуском передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, про що відповідач 30 вересня 2014 року, до ухвалення судом рішення, подав письмову заяву (а.с.39).

Крім того, судом першої інстанції також узято до уваги, що бак достеменно знав про порушення своїх прав, оскільки 26 серпня 2008 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасовано судовий наказ про стягнення кредитної заборгованості з відповідачки за даним кредитним договором, у зв»язку з наявністю спору про право цивільне (а.с.42).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до даних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності і відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності позивачем не пропущений, укладений між сторонами 21 червня 2005 року кредитний договір діє до теперішнього часу шляхом його пролонгації у зв»язку з тим, що жодна із сторін не заявила про його розірвання, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Згідно з п.п. 3.1.1, 3.1.3,3.1.5 «Умов та правил надання банківських послуг» строк дії картки указаний на лицьовому боці картки. Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню строку дії, відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії; замовлені клієнтом картки, в тому числі продовжені з новим строком дії (корпоративні, особисті платіжні), але не отримані, зберігається в Банку для видачі Клієнту 6 місяців ( а.с.9).

Позивачем не надана суду копія картки, яка видавалась відповідачеві за даним кредитним договором, в якій було б зазначено строк її дії, тому відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, тобто до 21 червня 2006 року.

Також матеріали справи не містять даних про видачу будь-якої іншої картки з новим строком дії, відповідно, відсутні підстави вважати про продовження банком строку дії картки, виданої відповідачеві 21 червня 2005 року.

Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що укладений між сторонами 21 червня 2005 року кредитний договір діє до теперішнього часу шляхом його пролонгації.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді