АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/816/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Кредитної спілки «Добросвіт» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2015 року у справі за позовом Кредитної спілки «Добросвіт» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про виселення, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року КС «Добросвіт» звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 липня 2006 року між нею та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 00326 за яким позичальник отримав кредит в розмірі 105000,0 гривень, строком на 84 місяці під 32 відсотки річних на умовах щомісячного погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленими кредитним договором та остаточним погашенням заборгованості не пізніше 24.07.2013 року.

Додатковим договором від 23.04.2008 року сторони погодили, що позичальник отримав кредит в розмірі 145000,0 гривень під 34 відсотки річних на умовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленими кредитним договором та остаточним погашенням заборгованості не пізніше 24.07.2016 року.

З метою забезпечення вимог за кредитним договором, 24.07.2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. було посвідчено договір іпотеки № 00326/1, за яким в іпотеку КС "Добросвіт" було передано нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов'язання позичальника за кредитним договором виконувались неналежним чином, несвоєчасно сплачувалась сума кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору.

У відповідності до п.3.2.4 кредитного договору у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань позикодавець має право задовольнити свої вимоги до позичальника шляхом використання забезпеченого зобов'язання.

Заява КС "Добросвіт" на адресу відповідачів про усунення порушень зобов'язань, дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплату процентів від 10.09.2009 року за №560/1 - залишилась без виконання.

22 жовтня 2012 року рішенням правління КС "Добросвіт" вирішено розпочати процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, яке належить ОСОБА_6, а саме, на вищевказану квартиру.

Згідно довідки КП "Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради №276 від 13.02.2014 року в квартирі зареєстровані та проживають відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Згідно до ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення квартири є підставою для виселення всіх мешканців за винятком наймачів та членів їх сімей.

Виселення проводиться у порядку встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За вказаних обставин, позивач просив суд виселити відповідачів із спірної квартири без надання іншого житла та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2015 року КС «Добросвіт» в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду КС «Добровіт» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 24 липня 2006 року між Кредитною спілкою "Добросвіт" та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 00326 за яким позичальник отримав кредит в розмірі 105000,0 гривень, строком на 84 місяці під 32 відсотки річних на умовах щомісячного погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленими кредитним договором та остаточним погашенням заборгованості не пізніше 24.07.2013 року. (а.с. 5-6)

Додатковим договором від 23.04.2008 року сторони погодили, що позичальник отримав кредит в розмірі 145000,0 гривень під 34 відсотки річних на умовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленими кредитним договором та остаточним погашенням заборгованості не пізніше 24.07.2016 року. (а.с. 10)

З метою забезпечення вимог за кредитним договором, 24.07.2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. було посвідчено договір іпотеки №00326/1, за яким в іпотеку КС "Добросвіт" було передано нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.(а.с.12-14)

Зобов'язання позичальника за кредитним договором виконувались неналежним чином, несвоєчасно сплачувалась сума кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору.

У відповідності до п.3.2.4 кредитного договору у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань позикодавець має право задовольнити свої вимоги до позичальника шляхом використання забезпеченого зобов'язання.

Заява КС "Добросвіт" на адресу відповідачів про усунення порушень зобов'язань, дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплату процентів від 10.09.2009 року за №560/1 - залишена без виконання.

14.04.2014 року КС «Добросвіт» відповідачам було направлено лист-вимогу про виселення із спірного житла в добровільному порядку, оскільки згідно рішення Правління КС «Добросвіт» від 22 жовтня 2012 року розпочата процедура звернення стягнення на іпотечне майно , яке належить ОСОБА_6 (а.с. 20)

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з дого¬вором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» - «Реалізація предмету іпотеки за рішенням суду» встановлює, що у разі задоволен¬ня судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий буди¬нок або житлове приміщення.

Таким чином, виселення з посиланням на статтю 40 Закону України «Про іпотеку», можливе тільки у разі наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалене відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи таке рішення відсутнє.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами, КС «Добросвіт» посилається на те, що 22 жовтня 2012 року рішенням Правління КС «Добросвіт» вирішено розпочати процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, яке належить ОСОБА_6, а саме, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом набуття права власності на неї. Таке рішення, на думку позивача, є рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розглядаючи спір судом вірно відхилені вищезазначені посилання КС «Добросвіт» як на підставу пред'явлених вимог, оскільки вони не узгоджуються із заявленими позовними вимогами та нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п.39 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено , що з урахуванням положень частини ст.33 , статті 36, ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правилами наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним ,суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Матеріали справи свідчать, що передбачене п.6.3 договору іпотеки позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки між сторонами цього договору не вирішено, а до позивача не перейшло в установленому законом порядку право власності на передану в іпотеку квартиру.

З огляду на це на час ухвалення судового рішення суд вірно виходив з того, що власником переданої у іпотеку квартири є іпотекодавець ОСОБА_6, а позивачем не ставилось на вирішення суду вимога про встановлення способу звернення стягнення на предмет іпотеки який визначений договором іпотеки.

Крім того, по справі встановлено, що позивач також звернувся до суду із окремим позовом до відповідачів з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, рішення по якому на час ухвалення оскаржуваного рішення не прийнято.

Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами конкуренції між нормами, що мають різну юридичну силу застосовуються норми вищої юридичної сили, тобто в даній ситуації норми Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, положення статей 40 Закону України "Про іпотеку» та ча¬стини 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР застосовуються тільки у разі прийняття су¬дом відповідного рішення про примусове звернення стягнення па предмет іпотеки, в порядку встановленому статтею 39 Закону України «Про іпотеку». Таких рішень суд не приймав.

Крім того виселення проводиться з підстав визначних нормами Житлового кодексу України, на які позивач у позовній заяві не посилався.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи досліджувалися в суді першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду у даній справі - без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Добросвіт» - відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2015 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :