Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/411/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи Олевського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та зняття з реєстрації в примусовому порядку,

В С Т А Н О В И В :

11.09.2015 року позивачка ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідачів ОСОБА_2, і ОСОБА_3, такими, що втратили право на користування житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1, у звязку з його відчуженням; зобов'язати відповідачів не перешкоджати користуванню належним позивачці житловим будинком, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку місця реєстрації, що за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язавши при цьому Олевський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Житомирській області зняти відповідачів з реєстрації.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 06.11.2013 року вона уклала з громадянином ОСОБА_4, який діяв від імені власника ОСОБА_2, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1. Після продажу житлового будинку відповідач ОСОБА_2, звільнив вказаний будинок від власних речей, тоді позивачка вселилася у даний будинок та стала в ньому проживати. Однак попередній власник - відповідач ОСОБА_2, та його брат ОСОБА_5, не бажають знятися з місця реєстрації проживання у будинку АДРЕСА_1, чим перешкоджають праву позивачки на отримання житлової субсидії, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися житловим приміщенням. На прохання позивачки до відповідачів про добровільне зняття з реєстрації з вказаного будинку, залишено без відповіді та задоволення.

Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, але від них надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, та ОСОБА_5, в судове засідання на неодноразові виклики до суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи про, що свідчать поштові повідомлення про отримання судової повістки. Заяви щодо розгляду чи відкладення розгляду справи до суду не подали.

Представник третьої особи Олевського РС УДМС в Житомирській області в судове засідання явку свого представника не забезпечив, але надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 06.11.2013 року придбала у власність житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.11.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу Житомирської області Романчуком А.М., та зареєстрований в реєстрі за № 3229 (а.с.4).

У зазначеному будинку АДРЕСА_1 згідно довідки адресної картотеки Олевського РС УДМС України в Житомирській області від 30.09.2015 року № 29/872 зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, та ОСОБА_5, (а.с.17).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого житла.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР слідує, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім того статтею 317 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України також передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У даному випадку та в силу ст.64 ЖК України відповідачі не є членами сім'ї позивачки, їх проживання обмежує право останньої у здійсненні нею права користування та розпорядження власним житлом.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Із ст.391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином наведені вище норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Разом із тим вирішуючи питання щодо позовної вимоги про зобов'язання третьої особи зняти відповідачів ОСОБА_2, та ОСОБА_5, з реєстраційного обліку, що за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає дані вимоги є безпідставними та такими, що непідлягають до задоволення, оскільки рішення суду щодо втрати права користування житловим приміщенням відповідачів є правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує.

Так, згідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Отже, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом та залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. А тому спору між позивачем та третьою особою з приводу зняття відповідачів з реєстраційного обліку немає.

Таким чином, передбачений ст.391 ЦК України спосіб захисту порушеного права може бути реалізований через ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Відтак, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити такі дії немає потреби.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідачі не виявили бажання прибути до суду, і не надали суду належних доказів про те, що вони є власниками (співвласниками) спірного житлового будинку, чи/або є членами сім'ї позивачки, і на законних підставах володіють ним.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин та з огляду на те, що відповідачі продовжують бути зареєстрованими в будинку позивачки, однак фактично непроживають у ньому, тим самим створюють позивачці перешкоди в користуванні житловим приміщенням, позивачка, як власник житла, вправі вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпоряджанні житлом шляхом позбавлення відповідачів права на користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації його місця проживання.

На підставі наведеного та керуючись: ст.ст.21, 41, 47, 55, 129 Конституції України, ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.16, 317, 319, 321, 328, 346, 391 ЦК України, ст.ст.1, 3, 10, 11, 11-1, 15, 57-61, 74, 88, 158, 197, 212-215, 217 ЦПК України, ст. 64, 150 ЖК України та ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи Олевського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та зняття з реєстрації в примусовому порядку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах цивільної справи відсутній, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Рішення суду є підставою для зняття відповідачів з реєстрації.

У задоволенні інших позовних вимог позивачки - відмовити.

Рішення може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення. А особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. В. Волощук