Справа № 466/6764/14 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/2698/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А.. Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника авто гаражного кооперативу «Ветеран» Пчелінцева В.В., відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року у справі за позовом автогаражного кооперативу «Ветеран» до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

встановила:

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року вказаний вище позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь автогаражного кооперативу «Ветеран» заборгованість в сумі 2 889 грн. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог позивачу, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, апелянт посилається на те, що він не є членом автогаражного кооперативу та немає у власності гаражного боксу, на що посилається позивач.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - відповідача ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника автогаражного кооперативу «Ветеран» Пчелінцева В.В. на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного висновку.

В вересні 2014 року позивач - автогаражний кооператив (надалі АГК) «Ветеран» звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача - ОСОБА_4, як члена кооперативу та власника гаражного боксу № 314, заборгованість по сплаті членських внесків за період з 2010 року по жовтень 2014 року (з уточненням вимог у листопаді 2014 року) в сумі 2030 грн., а також 640 грн. заборгованості ОСОБА_5 за гаражний бокс НОМЕР_1 і 859 грн. судових витрат, а всього на загальну суму 3 529 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що внаслідок розширення кооперативу та отримання відповідних дозволів здійснено добудову другого ярусу гаражів над існуючими боксами кооперативу. Такий гараж в 2010 році побудований і відповідачем, який числиться за № 314. Однак відповідач не сплачує членські внески, незважаючи на те, що є власником гаражу.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача районний суд виходив з того, що відповідач є членом АГК «Ветеран», є власником гаражного боксу № 314 з січня 2010 року, а відтак повинен вносити у визначені Статутом АГК усі види внесків та плату за електроенергію.

Однак повністю з таким висновком районного суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Відносини в галузі кооперації законодавчо врегульовані Законом України «Про кооперацію», який прийнятий 10 липня 2003 року № 1087-ІУ, який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні в цілому. Окремі норми, що зачіпають питання кооперації, містяться в Цивільному, Житловому та Земельному кодексах України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.

Кооператив зобов'язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.

Відповідно до Статуту автогаражного кооперативу «Ветеран», який затверджено загальними зборами, протокол № 5 від 19 березня 2006 року, та зареєстрований 19.07.2006 р. за № 141516.7 державним реєстратором, АГК «Ветеран» створений на підставі рішення виконкому Шевченківської ради № 127 від 12 березня 1985 року і діє як добровільне об'єднання громадян - фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів і гаражів з метою забезпечення охорони та збереження їх власності на території кооперативу (п.1.1). Кооператив є юридичною особою (п.1.4) (а.с.52-57).

Статутом передбачено, що вступ до кооперативу здійснюється на підставі поданої заяви. Член кооперативу робить вступний внесок, щомісячно сплачує членські внески і вносить плату за електроенергію (п.4.6).

Відповідно до пунктів 4.7 та 4.8 зазначеного Статуту нових членів кооперативу приймає правління кооперативу. Рішення правління кооперативу про прийняття до кооперативу нових членів підлягають затвердженню загальними зборами кооперативу в порядку, передбаченому чинним законодавством та даним Статутом. Після затвердження факту прийняття загальними зборами новий член кооперативу робить вступний внесок.

Пунктом 5.5 Статуту передбачено, що загальні збори кооперативу:

а) вносять зміни і доповнення до Статуту, приймають нормативні документи кооперативу внутрішнього характеру;

е) вирішують питання:

- прийняття нових членів, та припинення членства в кооперативі.

Відповідно до п. 5.5.2 цього ж Статуту загальні збори кооперативу правомочні приймати рішення, якщо на них присутні більш ніж половина членів кооперативу, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Рішення приймається більшістю голосів присутніх на загальних зборах.

В справі відсутні докази про прийняття в члени кооперативу відповідача, передачі йому гаражного боксу № 314 в користування або знаходження такого у власності відповідача, правовстановлюючі документи на зазначений гаражний бокс, технічна документація на будівництво гаража, рішення про прийняття гаража в експлуатацію.

Вищезазначені документи на спростування доводів апелянта не представлені і позивачем в апеляційну інстанцію.

З представленого свідоцтва про право власності на гаражний бокс від 09 лютого 2004 року, стверджується, що власником гаражного боксу НОМЕР_1 в кооперативі є ОСОБА_5, тобто син відповідача.

Встановлено, що зазначений гаражний бокс було відчужено відповідачем своєму сину в 2004 році.

Відтак, в справі відсутні докази на підтвердження підстав виникнення цивільних прав та обов'язків сторін, що передбачені Законом України «Про кооперацію», ст.ст. 11, 509 ЦК України та Статутом автогаражного кооперативу «Ветеран».

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначеного вище районним судом не враховано, а відтак прийнято рішення про часткове задоволення вимог позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Відтак районний суд не врахував, що ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність.

Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування. А достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу

Оскільки позивачем не подано доказів на підтвердження своїх вимог, а правових підстав для звільнення позивача від доказування вказаних вище обставин немає, відтак рішення районного суду про часткове задоволення вимог позивача підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені вимог.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог автогаражного кооперативу «Ветеран» та стягнення судового збору скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені вимог відмовити.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий : Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.