Провадження № 2/235/3031/15
Єдиний унікальний номер № 235/6469/15-ц
17 листопада 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
в складі: головуючого - судді Токарєва А.Г.
при секретарі - Ященко А.В.,
представник позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, -
11.08.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль. На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 08.12.2011 року він за власні кошти придбав у ОСОБА_3 належний йому автомобіль марки ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер НОМЕР_1. Даний транспортний засіб на той час було зареєстровано у ВРЕР №2 м.Донецька при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області на імя ОСОБА_3, який належав йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію Т3 серії АНС №130377 від 18.01.2008 року.
У серпні 2014 року позивач вирішив оформити договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу у нотаріальному порядку і зареєструвати автомобіль на своє імя. Для цього він поїхав до ОСОБА_3 у м.Донецьк, проте останнього не виявилося за місцем мешкання, а його сусіди повідомили, що він виїхав на постійне місце проживання за межі України. Крім цього, позивач загубив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АНС №130377 від 18.01.2008 року на вказаний автомобіль.
Позивач вказує, що на даний час строк довіреності сплив та у нього виникла необхідність провести перереєстрацію автомобіля на своє імя, однак за відсутності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та діючої довіреності цього зробити не можливо. Крім того, у нього немає можливості за таких умов повноцінно використовувати придбаний автомобіль на власний розсуд за цільовим призначенням, тобто, вважає він, порушено право власника, передбачене цивільним законодавством. Відповідач фактично його, ОСОБА_2, право власності не оспорював, ніяких вимог щодо повернення автомобіля на протязі усього часу, починаючи з 2011 року, не заявляв. Позивач вільно користувався вказаним автомобілем, оформлював поліси обовязкового страхування, проводив капітальний ремонт та слідкував за технічним станом транспортного засобу.
На підставі вищевикладеного, просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобовязати ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Донецькій області перереєструвати вказаний автомобіль з ОСОБА_3 на його імя - ОСОБА_2
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі (а.с.17).
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про день та час слухання справи повідомлений належним чином через оголошення в пресі (а.с.47) у відповідності до розяснення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-1437/0/4-14 від 13.10.2014 року, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2011 року ОСОБА_3 видав на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2180, на право користування, керування та розпорядження автомобілем ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.7).
Окрім того, згідно розписки від 09 грудня 2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 40 000,00 грн. за автомобіль ЗАЗ Lanos, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.8).
Вказані документи, на думку позивача, підтверджують факт того, що сторони досягли суттєвих умов договору купівлі-продажу даного автомобіля, в зв'язку з чим позивач просить суд визнати за ним право власності на автомобіль.
Проте, з доводами позивача суд не може погодитися з наступних підстав.
Так, у ст. 346 ЦК України передбачено підстави припинення права власності, в тому числі, і відчуження власником свого майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України, у разі відмови від права власності на майно, право на яке підлягає державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.
Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АНС №130377, виданого ВРЕР №2 м.Донецька при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 18.01.2008 року, належить ОСОБА_3 (а.с.7,10).
Суду не надано доказів того, що до органу, який здійснив реєстрацію права власності на спірний автомобіль, надходила заява власника про відмову від права власності на цей автомобіль, тому, відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України, право власності ОСОБА_3 на автомобіль не припинилося.
Довіреність, посвідчена 08 грудня 2011 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2180, за якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 користуватися, керувати та розпоряджатись належним йому автомобілем марки ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер НОМЕР_1, не є підставою для виникнення у позивача права власності на автомобіль, оскільки при оформленні довіреності перехід права власності не відбувається.
Крім того, окрім позивача ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 уповноважив розпоряджатися спірним автомобілем ще й ОСОБА_4
Відповідно до ст. 237 ЦК України одна сторона (повірений) отримує лише тимчасове право на здійснення від імені й на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю.
Отже, видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.
На підставі статті 34 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року з відповідними змінами та доповненнями, порядок державної реєстрації та облік у транспортних засобів установлюється Кабінетом Міністрів України.
Проте, в порушення п.п. 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), позивач за час дії довіреності не перереєстрував спірний транспортний засіб на себе, щоб могло б свідчити про набуття ним права власності.
На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 також надано розписку від 09 грудня 2011 року, написану відповідачем, в якій зазначено, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40 000,00 грн. за автомобіль марки ЗАЗ Lanos, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Між тим, суд не може визнати вказану розписку укладеним договором купівлі-продажу автомобіля, оскільки в судовому засіданні не встановлено будь-яких об'єктивних причин, що ускладнювали чи робили б неможливим укладення між сторонами такого договору до звернення позивача до суду з даним позовом та перереєстрації права власності на автомобіль в органах ДАІ.
Вищевказана розписка, підписана лише ОСОБА_3, підтверджує отримання останнім грошових коштів та не може підміняти письмового договору купівлі-продажу, оскільки не містить ознак такого договору
Відповідно до пункту 1 вищевказаних Правил встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів; розділом «Державна реєстрація транспортних засобів», визначено документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. При цьому, відповідно до ч. 2 п. 8 Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, є зокрема, - договори та угоди,укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.
У пункті 2 Правил вказано, що вони є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів.
Такі вимоги є суттєвими умовами при укладені договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся.
Сама по собі наявність довіреності та розписки, не підтверджує перехід права власності на автомобіль від ОСОБА_3 до ОСОБА_2, оскільки законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, а тому вказані документи, без дотримання обов'язкового порядку, щодо відчуження транспортного засобу, відповідно до статті 58 ЦПК України, не можуть вважатись належними доказами, так як суперечить вимогам чинного законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів щодо транспортних засобів.
Суд критично ставиться до пояснень позивача стосовно того, що він не може провести перереєстрацію автомобіля на своє імя, у звязку з відсутністю свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та у звязку з закінченням строку дії довіреності, оскільки, згідно довіреності, позивачу було надано право отримати дублікат реєстраційного документа у разі його втрати та одержувати новий реєстраційний документ на транспортний засіб за час дії довіреності.
Враховуючи викладене, а також те, що позивач не довів тих обставин, на які посилається в своїй позовній заяві, а саме те, що спірний автомобіль дійсно було відчужено його власником позивачеві, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
На підставі ст.ст. 237, 346, 347 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10,11, 60. 169, 212-215 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: