Справа № 361/4357/15-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/6343/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 45 25.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Яворського М.А., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Вербова І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником цього будинку АДРЕСА_1, в якому зареєстровані та проживають: позивач, його донька - ОСОБА_4, зять - ОСОБА_2, внук - ОСОБА_5, правнук - ОСОБА_6

Зазначав, що ОСОБА_2 є колишнім чоловіком дочки позивача, з яким шлюб розірвано Відповідач прописаний в будинку, але за вказаною адресою з 25 травня 2014 року не проживає. У користуванні житловим приміщенням відповідачу позивач та інші члени сім'ї не відмовляли та опору в користуванні будинком не чинили. Через те, що відповідач залишається зареєстрованим у будинку, позивач не може оформити належну йому субсидію. Також відповідач не здійснює ніяких витрат щодо утримання будинку, всі ці обставини свідчать про порушення прав позивача щодо користування та володіння будинком.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 у травні 2014 року добровільно пішов із спірного будинку та не проживає у ньому понад 1 рік, належних та допустимих доказів відсутності відповідача з поважних причин у спірному житлі до суду не було надано.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 27 липня 1979 року ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно довідки №498 від 30 липня 2014 року у вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.11).

ОСОБА_2 перебував у родинних стосунках із ОСОБА_3, так як з 2001 року до 7 липня 2014 року проживав у зареєстрованому шлюбів із донькою позивача - ОСОБА_4

Відповідач не відноситься до членів сім'ї власника житла, зазначених у ст..64 ЖК України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2014 року було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 12).

Згідно акту про фактичне проживання від 30 липня 2014 року ОСОБА_2 фактично не проживає в АДРЕСА_1 а проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Згідно акту про непроживання від 02 червня 2015 року ОСОБА_2 фактично з 25 травня 2014 року не проживає в АДРЕСА_1, місце проживання невідоме (а.с. 13).

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням доказів сторін на підтвердження - заперечення позову, положень ч.2 ст.405 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки встановлено, що ОСОБА_2 понад 1(один) рук без поважних причин не користується житлом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що позивачем не доведено факту добровільного вибуття відповідача із будинку саме з 25.05.2014 року підлягають відхиленню, оскільки вказані обставини судом встановлено з показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, актів від 30 липня 2014 року та від 02 червня 2015 року.

Інші доводи апелянта на те, що суд дав неправильну оцінку доказам поважності відсутності відповідача у будинку, а саме: висновку ДІМ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 9.02.2015 року, вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_4 колегія суддів вважає необґрунтованими із таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

4. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається в мотивувальній частині рішення суду зазначено вказані докази та мотиви їх відхилення. Вказані докази не містять інформації щодо поважності причин, з яких відповідач не проживав у будинку позивача.

В рішенні вказано, що відповідачем не доведено поважність причин непроживання в будинку, який належить на праві власності ОСОБА_3 строком понад один рік.

Посилання апелянта на положення ч.4 ст.9 ЖК України не заслуговують на увагу і не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

В рішенні суду обґрунтовано зазначено про роз»яснення, надані в п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з яких вбачається, що у правовідносинах між власником житла і членом його сім»ї з питань права на користування цим житлом підлягають застосуванню норми ЦК України, а саме положення ч.2 ст.405 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: