АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 431/2828/14-ц Головуючий 1 інст. - Форощук О.В.
Провадження № 22ц/790/1091/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про повернення майна набутого без достатньої правової підстави та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на рухому річ, -

встановила:

15.09.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення майна набутого без достатньої правової підстави. ОСОБА_2, діюча в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на рухому річ, а саме на комп'ютер у складі таких агрегатів: системний блок А 2110, монітор SAMSYNG В 2250.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона 28.06.2012 року придбала у власність системний блок А 2110 та монітору SAMSYNG В 2250 у кількості 1 шт., що є агрегатами комп'ютера на загальну суму 5135 грн. Після цього надала агрегати комп'ютера для налагодження системи своєму синові ОСОБА_3 Після цього ОСОБА_3 взяв їх покористуватися у неї, - ОСОБА_1, так як своїх не мав. 19.06.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано шлюб. Після чого відповідач почала урегульовувати відносини стосовно спільно нажитого майна. 9 червня 2013 року відповідач забрала агрегати комп'ютера, які, як зазначила позивач, належали їй. Окрім цього ОСОБА_2 забрала процесор, монітор, клавіатуру, що в сукупності становить комп'ютер, на які були документи на купівлю його матір'ю, тобто ОСОБА_1 Тому просить суд зобов'язати ОСОБА_2 повернути безпідставно набуте майно системний блок А 2110 та монітор SAMSYNG В 2250 у кількості 1 шт. на суму 5135 грн.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилалася на те, що до 02 липня 2013 року вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. До червня 2013 року вони проживали разом та вели спільне господарство. У 2012 році вона та ОСОБА_5 подарували дочці близько 2700 грн., які були додані до грошей, які вона назбирала сама. Після цього вони у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» в м. Старобільську придбали комп'ютер, а саме: системний блок «Самсунг», монітор. Цей комп'ютер вони подарували дочці у зв'язку із закінченням нею музичної школи. Після розірвання шлюбу вона з дочкою стала мешкати окремо від колишнього чоловіка. Під час переїзду до іншого житла вона з дочкою забрали комп'ютер, оскільки він є власністю дочки і має знаходитись там де вона мешкає. Під час придбання комп'ютера був виданий гарантійний талон - єдиний документ, який було складено в день покупки. Спірний комп'ютер належав завжди дочці, оскільки був подарований їй особисто і знаходився у її розпорядженні та користуванні.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 12 грудня 2014 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна набутого без достатньої правової підстави відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на рухому річ відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 12 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано не узяв до уваги посилання позивача на те, що системний блок та монітор, який був наданий у судовому засіданні є тим, який вона купувала, про що свідчить рахунок № 1 від 28 червня 2012 року. Крім того, суд послався на вимоги ст. 184 ЦК України, чим порушив право позивача на справедливий доступ до правосуддя та відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав непередбачених законом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст.ст. 57, 58, 59, 64, 66, 179, 212, ч. 1 ст. 213, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільних прав залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, та з'ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень, а також з яких правовідносин виник спір, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК України, має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 2 ст. 181 Цивільного кодексу України, рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ст. 184 Цивільного кодексу України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Допитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_6, в інтересах якої подано зустрічний позов, пояснила суду, що спірний комп'ютер їй купила мати на честь закінчення музичної школи. На цей комп'ютер вони збирали гроші разом з батьками. Вказаним комп'ютером користується тільки вона.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_1 та бабусею неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_3 її колишній зять, ОСОБА_2 її сваха. Комп'ютер купували для неповнолітньої ОСОБА_4 після того, як вона закінчила музичну школу. На протязі двох років вона давала їй по 100 грн. кожного місяця і онука ці гроші відкладала. Також давала їй гроші на свята. Зі слів онуки їй відомо, що вони придбали комп'ютер. Який саме комп'ютер вона не знає. Зі слів дитини, батьки подарували їй цей комп'ютер. Комп'ютер було куплено на день незалежності у 2012 році. При покупці комп'ютера вона присутня не була. Зі слів онуки їй відомо, що гроші, які вона їй давала, онука витратила на покупку комп'ютера.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що влітку 2012 року ОСОБА_2 придбала комп'ютер. Чи була вона одна або з кимось він не пам'ятає. Вона придбала системний блок та монітор. Комп'ютер було придбано в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», який належить його дружині, а він їй допомагає. Вони виписують гарантійний талон та на прохання чек. До нього в магазин приходила жінка приблизно 60 років яка пояснила, що вона втратила чек та просила виписати новий. На доказ придбання комп'ютера вона показала гарантійний талон. На підставі цього талону він виписав чек. Це було в 2013 році. Чек виписала дружина 2013 роком. Через декілька днів до нього прийшла жінка і попросила, що оскільки комп'ютер придбано у 2012 році, то треба переправити дату з 2013 року на 2012 рік. На що він погодився. Чи продавала його дружина ОСОБА_9 комп'ютер цій жінці в 2012 році він не пам'ятає, проте вважає можливим.

Відповідно до рахунку № 1, ОСОБА_1 28.06.2012 року придбала в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» системний блок А 2110 та монітор SAMSYNG В 2250. Судом першої інстанції оцінено даний доказ критично, оскільки сам розрахунок виписано 28.06.2013 року, а потім цю дату виправлено на 2012 рік (а.с. 8). Додатковий запис було зроблено згідно з поясненнями свідка ОСОБА_8, хоча він не є приватним підприємцем, а просто допомагає в магазині своєї дружини «ІНФОРМАЦІЯ_2», тобто ОСОБА_9 не мав права вносити будь-які корективи в рахунок.

Відповідно до пояснення, наданого ОСОБА_2 09.06.2013 року у присутності свідків, ОСОБА_2 отримала частину майна, серед якого й подарунок дочки на закінчення музикальної школи - комп'ютер (а.с. 9).

Відповідно до пояснень, наданих ОСОБА_10 09.06.2013 року в присутності свідків, ОСОБА_1 забрала частину майна серед якого і комп'ютер, процесор, монітор, клавіатура. Документи на придбання яких були у його матері (а.с. 10).

До цих доказів суд поставився критично, оскільки який саме комп'ютер забрала ОСОБА_2 в вищезазначених поясненнях не конкретизовано. Ці письмові пояснення не завірені належним чином та виходячи з вимог до поняття документу не можуть вважатись такими. Окрім цього, вони містять взаємно виключаючи відомості.

Згідно з поясненнями свідка ОСОБА_8, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» продає комп'ютери, складені заводським способом, за відомостями які містяться в гарантійному талоні не можливо ідентифікувати конкретний системний блок або монітор бо там лише назви моделей, а не конкретні серійні номери системного блоку чи монітору. З огляду на наведене не можливо конкретизувати предмет первісного позову, оскільки він описаний лише родовими ознаками в порушення норм ст. 184 ЦК України.

Оглянутий в судовому засіданні наданий відповідачем системний блок, позивачем не був конкретно ідентифікований. ОСОБА_1 вказала, що він можливо схожий на той, що купувала вона.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 12 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді колегії: -