ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді -Ковалевської Л.М., за участі секретаря Омельчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2»янівни до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист цивільних прав та інтересів,-

в с т а н о в и в:

До суду з позовом до відповідачів звернулась ОСОБА_1 посилаючись на те, що відповідачі, будучи сусідами, розташували гараж на межі з земельною ділянкою, яка їй належить на праві власності, чим спричинили їй незручності, до того ж, ними облаштована вбиральня, яка їй заважає, гілки дерев перетинають межу її земельної ділянки, що суперечить державним будівельним нормам та правилам добросусідства. Врегулювати даний спір мирним шляхом неможливо, органи місцевого самоврядування рекомендували звернутися до суду.

В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили позовні вимоги, просили суд лише зобов»язати відповідача ОСОБА_3 перенести існуючу вбиральню на відстань не менше 15 метрів від вікон будинку позивача та заборонити відповідачу ОСОБА_3 вчиняти дії, що призводять до руйнації підпірної стінки. Також, позивач зазначила, що вимоги вона пред»являє лише до одного відповідача ОСОБА_3

Відповідачка ОСОБА_3 категорично заперечувала проти позову, вважає його безпідставним, необґрунтованим, суду пояснила, що жодних протиправних дій не чинила щодо руйнування стінки, яка межує між сусідніми земельними ділянками, а вбиральня, яка нібито заважає позивачці, побудована ще попередніми власниками будинку, і згоду на це давали ще попередній власник домоволодіння по вул.. Тітова,6. Представник відповідача просила суд в позові відмовити та стягнути з позивачки витрати на правову допомогу, розрахунок якої надала суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити враховуючи наступне.

Відповідно до ст..13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно ст..103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Статтею 377 ЦК України визначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Аналогічна норма визначена і в ст.120 ЗК України, відповідно до якої, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником ? частини будинку по вул..Тітова,6 в м.Фастові Київської області і відповідно до наданого суду державного акту на право власності на землю є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за цією ж адресою (а.с.7).

Як вбачається зі змісту позову та як пояснила в судовому засіданні позивачка, вона є власником земельної ділянки площею 0,12 га за цією ж адресою, проте належного документального підтвердження суду не надала.

Відповідачка ОСОБА_3 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно є власником ? частини житлового будинку по вул.. Тітова,8 в м.Фастові на підставі договору дарування, зареєстрованого в реєстрі № 1-1884 від 21.07.2010 року. Попереднім власником цього майна була до 2010 року мати відповідачки ОСОБА_6

Позивачем надано до суду лист-відповідь Державної архітектурно-будівельної інспекції від 15.06.2010 року №32, в якому зазначено, що на звернення гр..ОСОБА_1 з питання розпочатого гр..ОСОБА_6 будівництва з порушенням будівельних норм і правил та без отримання дозволу, інспекція відреагувала, в зв»язку з чим було притягнуто гр..ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності.

Проте, як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось і самою позивачкою, фактично на земельній ділянці відповідачки ОСОБА_3 було облаштовано тимчасову споруду (навіс) і згідно відповіді Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції від 25.06.2015 року, зазначений об»єкт не є гаражем, не має ознак будівництва, а є відповідно тимчасовою спорудою, тобто не є капітальним чи самочинним будівництвом (а.с.10).

Даний факт було підтверджено в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Щодо позовної вимоги про перенесення існуючої убиральні на відстань не менше 15 м, то суд звертає увагу на наступне.

Відповідачка ОСОБА_3 стала власником ? частини будинку по вул.. Тітова,8 в 2010 році. Згідно технічної характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с.20), убиральня побудована ще в 1963 році, тобто фактично відповідачка особисто не створювала незручностей позивачці, оскільки зазначена споруда будувалась ще попередніми власниками будинку по вул..Тітова, 8 і відповідно до законодавства того часу, попередні власники сусіднього домоволодіння по вул..Тітова,6 давали згоду на таке будівництво.

Щодо позовної вимоги позивача про заборону відповідачу вчиняти дії, що призводять до руйнації підпірної стінки, суд враховує те, що позивачем так і не доведено факту вчинення ОСОБА_3 будь-яких неправомірних, протиправних дій чи порушення правил добросусідства, спрямованих на руйнування підпірної стіни, що розмежовує суміжні земельні ділянки. Будинок відповідачки розташований географічно нижче будинку позивачки. Як пояснила позивачка, дану підпірну стіну будував ще в 60-х роках її батько з метою, щоб їх будинок, який знаходиться на схилі, не зповзав униз. Дані обставини не заперечуються відповідачем та підтверджені показами свідків.

Позивачка, заявляючи позовні вимоги, посилається на лист Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 27.05.2015 року (а.с.11), в якому зазначено, що між домоволодіннями №6 і №8 по вул.. Тітова знаходиться підпірна стіна та огорожа, яка повинна належно утримуватися ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, та в разі потреби ремонтуватися, адже її цілісність є запорукою нормальної життєдіяльності мешканців, які проживають за вказанами адресами.

Даний лист, на думку суду, не є належним та допустимим доказом в розумінні ст..58,59 ЦПК України на підтвердження вини Відповідачки в руйнуванні підпірної стіни, навпаки, зазначена позиція органу місцевого самоврядування підтверджує наявність зацікавленості в цілісності стіни усіх мешканців даних домоволодінь, оскільки її руйнування може призвести до порушення їх нормальної життєдіяльності.

Отже, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_3 не допускала та не вчиняла дії , що свідчили б про її намір завдати шкоди позивачці. Суд вбачає в відносинах позивачки ОСОБА_1 та колишньої власниці сусіднього будинку ОСОБА_6 неприязні стосунки, проте, судом не встановлено умисних протиправних дій з її боку, та з боку відповідачки щодо порушень ними правил добросусідства.

Відповідно до ст..88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, стягненню з позивачки на користь відповідача підлягають витрати, пов»язані з наданням відповідачу правової допомоги, що підтверджені документально, в сумі 2000 гривень.

Отже, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об»єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Керуючисьст.ст.10, 60,88, 212,209,218 ЦПК України, ст.. 13, 103,377 ЦК України, ст..120 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_2»янівни до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист цивільних прав та інтересів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_2»янівни на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.М.Ковалевська