Справа № 185/6677/15-ц
Провадження № 2/185/3689/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Павлоградский міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Юдіної С.Г.

за участю секретаря - Заверуха О.А.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа : відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив суд : встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати ОСОБА_3 членом сім'ї померлої ОСОБА_5; визнати ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_3 одержання права на спадкування разом із спадкоємцем ОСОБА_4, який є спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 грудня 2014 року, яке видано державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори по спадковій справі № 599/2011 та зареєстровано у реєстрі за № 2-2325 ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках право власності на спадкове майно на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлій ОСОБА_5

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 16.05.1994 року ОСОБА_6 шляхом приватизації отримала у власність квартиру АДРЕСА_1. 17.02.1995 року між ним та ОСОБА_5 був укладений шлюб. Від шлюбу дітей вони не мали. 28.02.1995 року позивач зареєструвався у спірній квартирі. Дружина хворіла гіпертонічною хворобою, цукровим діабетом, поліартритом та ін. і через стан здоров'я потребувала сторонньої допомоги. У 2000 році вона була прооперована, неодноразово знаходилася на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. 27.07.2009 року ОСОБА_5 була визнана інвалідом 2 групи загального захворювання безстроково. Довгий час він опікувався за дружину, матеріально забезпечував на витрати для придбання ліків, продуктів харчування, транспортування до лікарні, готовив їжу, кормив, здійснював санітарно-гігієнічні заходи, виносив продукти життєдіяльності людини. 20.06.2011 року ОСОБА_5 померла, за власні кошти позивач її поховав. 10.12.2014 року в відділі РАЦС він отримав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану та дізнався, що між ним та ОСОБА_5 розірвано шлюб у 2002 році без його участі. Дружина про розірвання шлюбу за життя ніколи йому не повідомляла. Він свідомо знав, що у разі смерті ОСОБА_5 він залишиться проживати у квартирі, оскільки у 2010 році його дружина перебуваючи у СМСЧ - 15 склала власноручно заповіт, яким заповіла все рухоме і нерухоме майно позивачу. Однак 18.04.2015 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому, що заповіт ОСОБА_5 не був внесений посадовими особами лікарні до Єдиного державного реєстру. 17.12.2014 року відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1. Відповідач не визнає його членом сім'ї померлої ОСОБА_5, не визнає його право на спадкування разом із ним, не визнає його право на 1/2 частину квартири. У зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на доводи наведені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що помела ОСОБА_5 є його рідною сестрою. Знає, що сестра розірвала шлюб з позивачем і останні 9 років вони жили розведені. Зазначив, що його сестра не була у безпорадному стані, дійсно у неї був сахарний діабет, були операції і онкологія в тому числі, однак вона могла сама себе обслуговувати. Останнім часом у неї погіршився зір. У 2010 році вона знаходилася у лікарні була у важкому стані, однак її врятували і вона могла самостійно пересуватися, сама варила їсти, сама милася, прала речі. Іноді він ОСОБА_4, приходив до неї, приносив їсти. Ніякої допомоги від позивача вона не бачила. За 2-3 неділі до смерті сестра перестала бачити і була лежача. Самостійно виходити на вулицю вона перестала за 4-5 місяців до смерті. Про існування заповіту йому нічого не відомо.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі посилаючись на доводи викладені у заперечені на позов.

Представник третьої особи - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні спору покладаються на розсуд суду.

Вислухавши учасників процесу, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 травня 1994 року ОСОБА_6 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 6)

17 лютого 1995 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_3, після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 отримала прізвище «ОСОБА_5». (а.с. 8).

09 жовтня 2002 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 10)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 та грошового вкладу у АТ «Ощадбанк». На підставі заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_3 заведено спадкову справу за № 599/2011 від 25.07.2011 року. Крім того, від брата померлої - ОСОБА_4 надійшла заява про прийняття спадщини. Інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не надходило. (а.с. 48)

Крім того, згідно відповіді Першої Павлоградської державної нотаріальної контори наданої на запит суду, від імені ОСОБА_5 було посвідчено заповіт спеціалізованою медично-санітарною частиною № 15 м. Павлограда від 22.06.2010 року, але даний заповіт не був внесений до Єдиного Державного реєстру на ім'я ОСОБА_3. Після померлої ОСОБА_5 нотаріальною конторою 17 грудня 2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-2325 на квартиру АДРЕСА_1 на імя брата померлої ОСОБА_4 (а.с. 48)

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали разом однією сім'єю з 1995 року по день смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім'ї від 15.04.2014 року (а.с. 30). Крім того, відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення від 15.12.2014 року субсидія з листопада 2009 року по квітень 2011 року була оформлена на ОСОБА_5, в складі сім'ї був чоловік ОСОБА_3. З жовтня 2011 року по теперішній час отримувачем субсидії являється ОСОБА_3 (а.с. 31). Відповідно до довідки ОСББ по АДРЕСА_1 від 16.12.2014 року, ОСОБА_3 дійсно з лютого 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав із дружиною ОСОБА_5, а до цього часу мешкає сам за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 32).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу опікувався ОСОБА_5, оскільки у 2000 році ОСОБА_5 перенесла 3 операції з онкології, з 2009 року часто хворіла, мала захворювання на цукровий діабет, гіпертонію, поступово з 2009 року втрачала зір. ОСОБА_3 забезпечував її усім необхідним : продуктами харчування, ліками, готував їжу, здійснював санітарно-гігієнічні процедури.

Зазначені обставини підтвердили у судовому засіданні свідки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що знала ОСОБА_5 з дитинства проживали у одному дворі, завжди добре спілкувалася. Крім того, вона працює перукарем і ОСОБА_16 була її клієнткою. Знає про те, що ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_3 вони проживали разом у квартирі, пам'ятає що ОСОБА_16 щось казала про те, що вони з ОСОБА_3 розірвали шлюб, але хотіли знову зареєструвати шлюб. Знає, що у ОСОБА_16 були онкологічні операції пов'язаними з статевими органами, вона тривалий час не могла сидіти. Крім того, вона мала надлишкову вагу і не могла сама проводити санітарну обробку, тому ОСОБА_16 казала, що все це робив ОСОБА_17. З 2009 року вона перестала виходити на вулицю, оскільки стала втрачати зір і ОСОБА_17 купував продукти, готовив їсти, купував ліки. Самостійно обслуговувати себе з того часу як перестала виходити на вулицю вона не могла.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що проживає в одному під'їзді з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, спілкувалися з ОСОБА_5 як сусіди, вона була у них у квартирі. В квартирі був порядок, знає що ОСОБА_16 почала поступово втрачати зір і пересувалась тримаючись за стінку. Знає, що ОСОБА_17 завжди купував продукти харчування, ліки, готував їжу, піклувався про ОСОБА_16. Вона навіть і не знала, що вони колись розірвали шлюб, бо вони жили як чоловік і дружина. ОСОБА_16 лежала у лікарні і ОСОБА_3 дбав про неї. Ніхто крім ОСОБА_3 про неї не піклувався.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що знає ОСОБА_5 з 1985 року, іноді вона приходила до неї додому робити уколи. ОСОБА_5 розповідала, що їй робили операцію, знає що ОСОБА_17 дбав про неї. Потім вона почала втрачати зір, вона казала, що до пічки не підходить, побила тарілки, бо нічого не бачить. ОСОБА_3 завжди був поруч, коли ОСОБА_5 лежала у лікарні, він ходив до неї у лікарню, носив поїсти. Самостійно виходити на вулицю і обслуговувати себе ОСОБА_5 не могла.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_5 його тітка, знає що вона хворіла на цукровий діабет, раніше перенесла дві операції по-жіночі. Тітка ходила самостійно але бачила погано, їсти готував ОСОБА_3, прала речі пральна машинка.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_5. Спілкувалася з ОСОБА_16 вона казала що у неї були операції, скаржилася на втрату зору. Потім вона перестала виходити на вулицю, ОСОБА_3 готував їжу, самостійно вона готувати їсти не могла. Також брат ОСОБА_4 проходив приносив продукти і їжу. Самостійно залізти у ванну та помитися ОСОБА_16 не могла.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність правдивість фактів, повідомлених зазначеними свідками щодо опікування ОСОБА_3 - ОСОБА_5, а саме надання звичайних послуг ОСОБА_5 яка потребувала сторонньої допомоги : придбання ліків, продуктів харчування, приготування їжі, надання санітарно-гігієнічних процедур.

Стосовно хвороби ОСОБА_5 судом були допитані наступні свідки.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що працює лікарем-терапевтом, ОСОБА_5 працювала У СМСЧ-15 медсестрою, познайомилася з нею у 2008 році. Знає що у 2009 році вона звільнена по стану здоров'я у неї був цукровий діабет та на фоні цукрового діабету почав падати зір. Бачила вона розпливчасто, дуже високий артеріальний тиск. Вона приходила до неї додому, 2011 рік без чоловіка вона взагалі нічого робити не могла. Особисто їй, ОСОБА_16 казала, що все по господарству робив чоловік. Вона не могла вийти з квартири, сходити до магазину. З 2009 року у неї постійно була набряклість, крім того у неї була зайва вага. У 2010 році ОСОБА_5 була госпіталізована, стан її був тяжкий, після лікування була виписана, постійно перебувала під наглядом лікарів.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що працює фельдшером в СМСЧ 15. ОСОБА_16 знала з 1996 року, вона працювала у ї бригаді. У 2000 році у неї було онкологічне захворювання, проведено 3 операції. Через 2-3 року була резекція. Крім того, вона була гіпертоніком, у 1995 році був виявлений цукровий діабет на фони високого артеріального тиску 250/120. Останній рік її роботи вона почала втрачати зір було відшарування сітківки ока. За станом здоров'я вона була виведена з нічних змін а потім вимушена піти на пенсію. Однак вони постійно продовжували спілкуватися, вона дуже часто викликала швидку, була постійно під наглядом лікарів. Якийсь час після виходу на пенсію вона виходила на вулицю, а потім перестала, оскільки дуже погано бачила, були великі цифри цукру. Самостійно обслуговувати себе ОСОБА_16 не могла. В день вона приймала до 10 пігулок тільки Клофеліну, не кажучи про інші численні ліки. Було таке, що коли ОСОБА_5 затримувався на роботи вона не могла поїсти, він їй робив уколи. За рік до смерті у серпні її госпіталізували, до реанімації її не взяли, вона перебувала у терапевтичному відділені. Її стан був дуже поганий, ніхто навіть не думав, що вона виживе. Саме в той час їй відомо, що ОСОБА_16 склала заповіт яким заповіла все своє майно на чоловіка. Знає, що при написанні заповіту були присутні зав.відділення та з хтось з ВКК. Наполягала на тому, що останній рік-півтора ОСОБА_5 самостійно не могла себе обслуговувати. У неї була зайва вага і ще здоровою вона не могла самостійно піднятися у ванну, все це робив ОСОБА_3 Їй відомо, що ОСОБА_16 розривала з ним шлюб, однак вони продовжували жити разом і відносини у них була такими ж з як і до розірвання шлюбу.

Крім того, на підтвердження зазначеного судом були досліджені медичні документи : довідка МСЕ від 27.07.2009 року з якої вбачається що ОСОБА_5 з 21.07.2009 року була встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням, безстроково. Протипоказані усі види праці (а.с. 21); епікриз про те, що з 05.06.2009 року по 19.06.2009 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні СМСЧ № 15 з діагнозом гіпертонічна хвороба, ІІ ст. криз (а.с. 13); виписний епікриз про те, що з 20.06.2009 року по 30.06.2009 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні СМСЧ № 15 з діагнозом : «диабетическая ангиопатия сосудов нижних конечностей. Ишемия -2-3 ст.» (а.с. 14); епікриз про те, що з 30.06.2010 року по 16.07.2010 року ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в СМСЧ № 15 з діагнозом : «СД ІІ тип, тяжелое течение, субкомпенсированный. Полиартралгия. ГБ-ІІ ст.» (а.с. 15); епікриз про те, що з 17.07.2010 року по 30.07.2010 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в СМСЧ № 15 з діагнозом : «сахарний диабет ІІ тип» (а.с. 16); епікриз про знаходження ОСОБА_5 на лікуванні в СМСЧ № 15 з 18.06.2011 року по 20.06.2011 року з діагнозом : цукровий діабет (а.с. 17). Довідка в.о. начальника ДЗ «СМСЧ № 15» ОСОБА_18 від 28.09.2015 року № 1028 з якої вбачається що хвора ОСОБА_5 знаходилася на «Д» обліку у терапевта з діагнозом : цукровий діабет, 2 тип середнього ступеню важкості. Д/антипатія, Д/нефропатія, Д/гепатопатія, Д/поліменийропатія. ІБС: кардіосклероз атеросклеротичний СНІІА, ГС, ГЖС, гіпертонічна хвороба ІІ ст.., 2 ст. ризик високий. Неодноразово консультована ендокринологом ОКБМ, вузькими спеціалістами ДЗ «СМСЧ № 15». З 2009 року стан різко погіршився, з'явилася слабкість та набряк в нижніх кінцівках, почала наростати задишка, сухість у роті і турбували високі цифри АТ. З початку 2010 року активно спостерігалася дільничним терапевтом на дому ДЗ «СМСЧ № 15 МОЗ України» : цукровий діабет ІІ тип, інсулінозалежний, важка течія, субкомпенсований, Д/нефропатія, ХІІН ІІ ст.; ГБ ІІ ст., ризик високий, хронічний коліністопанкреатит в ст. н/ремісії. (а.с. 91)

Довідка надана суду представник відповідача від 02.11.2015 року № 2043 не спростовує встановлених у судовому засіданні обставин, так в.о. начальника ДЗ «СМЧС 15» ОСОБА_18 зазначено, що ОСОБА_5 до 26.07.2009 року працювала молодшою медичною сестрою станції швидкої допомоги. 27.07.2009 року визнана інвалідом 2 групи, за рішенням МСЕК- «не може виконувати регулярної праці» згідно запису «Картки амбулаторної хворої» та виписок з історії хвороби ОСОБА_5 до 18.06.2011 року мала відносну потребу у сторонньому нагляді у зв'язку з погіршенням зору, а саме - сама себе обслуговувала: одягалася, приймала їжу, пересувалася в межах квартири, але не мала змоги готувати їжу, ходити за покупками, проводити прогулянки за межами квартири. (а.с. 124)

Покази надані в судовому засіданні свідком ОСОБА_10 про те, що в серпні-вересні 2010 року він приходив додому до ОСОБА_5, вірніше підійшов до їхнього балкону та передав ОСОБА_5 договір для ОСОБА_3 і вона особисто вийшла на балкон і взяла документи, не спростовують встановлених в судовому засіданні обставин, бо ОСОБА_5 дійсно пересувалася у межах квартири.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що знала ОСОБА_5 з 1990-х років, знала що у неї був цукровий діабет. Пам'ятає, що вона лежала у лікарні і вона разом з ОСОБА_4 ходила до неї у лікарню. Однак коли це було, повідомити суду не може.

Крім того, судом при винесенні рішення враховано наявність заповіту складеного ОСОБА_5 18 червня 2010 року, яким вона все своє нерухоме та рухоме майно заповідала ОСОБА_3. Зазначений заповіт був посвідчений завідувачем відділення та начальником СМСЧ № 15. Те, що вказаний заповіт не був внесений посадовими особами до Єдиного державного реєстру не є провиною позивача.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, а також на інших підставах, не заборонених законом та моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали у шлюбі з 1995 року по 2002 рік. Після розірвання шлюбу у 2002 році, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу до моменту смерті ОСОБА_5, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, тобто фактично стосунки між ними не змінилися з часу розірвання шлюбу, більш того, як пояснив в судовому засіданні позивач, про розірвання шлюбу він дізнався у 2014 році. Разом вони мешкали в АДРЕСА_1.

Враховуючи що Цивільний та Сімейний кодекси України, які передбачають інститут спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, набули чинності 01.01.2004 року, суд вважає можливим визнати факт спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 20.06.2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

При цьому, під поняттям «опікування» необхідно розуміти надання звичайних фактичних послуг особі, яка перебувала у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо.

Поняття «матеріальне забезпечення» слід розуміти як надання матеріальної допомоги, яка була основним засобом до існування, так і оплату комунальних послуг, ліків, придбання необхідних особистих речей для хворого тощо.

Поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій. І суд, який розглядає справу повинен визначатися з його змістом, виходячи із засад розумності і справедливості.

На підставі зібраних по справі доказів встановлено, що ОСОБА_3 дійсно опікувався ОСОБА_5, а саме готував їжу, надавав санітарно-гігієнічні процедури (фізично без сторонньої допомоги вона не могла піднятися у ванну). Крім того, встановлено і надання ОСОБА_3 матеріальної допомоги, як то придбання продуктів харчування, ліків, сплата комунальних послуг.

Отже суд, виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що період з другої половини 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 є досить тривалим часом опікування, матеріального забезпечення та надання іншої допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 має право на спадкування із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баб та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідач по справі є рідним братом померлої і є спадкоємцем другої черги спадкування.

Враховуючи, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, 17 грудня 2014 року було видано відповідачу ОСОБА_4, його необхідно визнати недійсним.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання за ним та ОСОБА_4 в рівних частках права власності на квартиру АДРЕСА_1, суд виходить, з того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивач отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги спадкування за законом ще не звертався до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, тому суд вважає що вказана позовна вимога є передчасною.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 137, 212 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, в період часу з 01 січня 2004 року до моменту її смерті.

Визнати за ОСОБА_3 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкоємцями другої черги спадкування.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 грудня 2014 року видане державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори по спадковій справі № 599/2011 та зареєстроване у реєстрі за № 2-2325 ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. Г. Юдіна