У х в а л а

іменем україни

08 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М., Попович О.В.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Міністерства закордонних справ України до ОСОБА_3 про стягнення боргу, за касаційною скаргою Міністерства закордонних справ України на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Міністерство закордонних справ України (далі - МЗС України) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 3 678 євро.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в результаті проведеної в 2011 року перевірки Генерального консульства в Мілані (Італія) було виявлено неправильне застосування консулом ОСОБА_3 тарифів консульського збору, в результаті чого державі були заподіяні матеріальні збитки, які відповідач відмовився відшкодувати добровільно.

Враховуючи вказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 3 678 євро.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Міністерства закордонних справ України 1 620 грн матеріальної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено.

У касаційній скарзі Міністерство закордонних справ України просить скасувати ухвалені судові рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, перебуваючи у трудових відносинах з МЗС України, має відшкодувати завдану шкоду в межах середнього місячного заробітку. Посилання позивача на статті 1166 ЦК України суд вважав безпідставним, оскільки було встановлено, що відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах, шкода позивачу була завдана відповідачем при виконанні ним своїх трудових обов'язків, а тому спір має вирішуватися відповідно до норм КЗпП України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що наказом МЗС України від 20 березня 2007 року ОСОБА_3 переведено з 30 березня 2007 року на посаду консула Генерального консульства України в Мілані (Італія), де він працював до 01 березня 2012 року, з встановленням надбавок за дипломатичний ранг другого секретаря другого класу та вислугу років на державній службі.

Також встановлено, що у вересні 2011 року інспекційною групою МЗС України було проведено позаплановану перевірку діяльності Генерального консульства України у Мілані за 2009-2010 роки та 9 місяців 2011 року.

Під час перевірки було виявлено неправильне застосування консульськими посадовими особами Генерального консульства України в Мілані тарифів консульського збору при засвідченні вірності підписів двох чи більше заявників на одній заяві чи довіреності, внаслідок чого були недотримані правила консульських надходжень на суму 3 678 євро.

За результатами вказаної перевірки видано розпорядження від 31 жовтня 2011 року № 233 «Про результати перевірки діяльності Генерального консульства України в Мілані» щодо вжиття заходів для усунення недоліків у роботі Генерального консульства України в Мілані та відшкодування нанесених державі збитків.

Згідно з п. 2 спільного наказу Міністерства фінансів України та МЗС України від 31 грудня 2010 року № 1761/334 «Про особливості забезпечення зарахування до державного бюджету коштів, що отримуються закордонними дипломатичними установами України в іноземній валюті, їх використання і відображення в обліку та звітності про виконання державного бюджету», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 січня 2011 року за № 108/18846, кошти, що отримуються за вчинення консульських дій закордонними дипломатичними установами України в іноземній валюті, зараховуються до державного бюджету відповідно до Порядку зарахування до державного бюджету та використання коштів, отриманих за вчинення консульських дій за межами України в іноземній валюті, та їх відображення в обліку та звітності про виконання державного бюджету (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України та Міністерства закордонних справ України від 23 грудня 2009 року № 1505/283, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2010 року за № 81/17376.

Відповідно до п. 4 Порядку, чинного на момент здійснення консульських дій, кошти, отримані за вчинення консульських дій за межами України, зараховуються до доходів загального та спеціального фондів державного бюджету та відображаються Державним казначейством в обліку та звітності про виконання державного бюджету в розмірах, визначених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

У п. 5 цього наказу визначено, що Міністерство закордонних справ України та Міністерство фінансів України забезпечують зарахування до доходів державного бюджету коштів, що отримуються за вчинення консульських дій за межами України, Державне казначейство України - своєчасне відображення цих коштів в обліку та звітності про виконання державного бюджету відповідно до затвердженого цим наказом Порядку.

Таким чином, вказаний Порядок регулює питання контролю за забезпеченням своєчасного і в належних обсягах зарахування до доходів загального та спеціального фондів державного бюджету коштів, отриманих за вчинення консульських дій за межами України, з віднесенням їх у рахунок здійснення із загального фонду видатків з функціонування закордонних дипломатичних установ України відповідно до бюджетних призначень та із спеціального фонду - виплат, пов'язаних із виконанням консульських функцій дипломатичними представництвами та функціонуванням консульських установ України за кордоном, а також їх відображення в обліку та звітності про виконання державного бюджету.

Відповідно до положень статтей 130, 138 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність вказаних умов.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно зі статтею 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог Міністерства закордонних справ України до ОСОБА_3 про стягнення боргу, оскільки наведені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, які б були підставами для стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів на відшкодування збитків, завданих у зв'язку з неправильним вчиненням консульських дій.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства закордонних справ України відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: В.М. Коротун

О.В. Попович

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко