Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/23/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Замша О.В.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

іменем України

29.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Белінської І.М., Фомічова С.Є.,

за участю секретаря - Кечкіна А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Бобринецька міська рада про виділення частки із спільної власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 3 червня 2014 року та апеляційною скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на додаткове рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

5 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про виділ у натурі належної їй частки із спільного майна - житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та визначення порядку користування земельною ділянкою. Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору дарування від 22 травня 2013 року позивачу належить частка у будинку та господарських приміщеннях і спорудах по АДРЕСА_1 ?. Інша ? частина належить ОСОБА_6 Між відповідачами і попереднім власником її частки, а потім і нею склався певний порядок користування спільною власністю. Однак між нею і відповідачем виник спір щодо користування виник спір щодо користування земельною ділянкою а згодом і господарськими будівлями та спорудами.

Ухвалою Бобринецьго районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2013 року (Т. І а.с. 60) до участі у справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_4

Ухвалою того ж суду від 13 травня 2014 року (Т. І а.с. 153) до участі у справі залучено Бобринецьку міську Кіровоградської області раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2014 року (Т. І а.с. 183 - 187) позов задоволено частково. Суд вирішив виділити ОСОБА_2 із житлового будинку і господарсько-побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, частку в ізольовану квартиру, а саме: кімнати у будинку 1, 1-2, 1-3, 1-4 та надвірні споруди: душ, туалет «Д», вигрібна яма. Кімнату 1-1 виділити ОСОБА_2, шляхом здійснення за рахунок позивача переобладнання кімнати, а саме : - між приміщенням 2-1 (пл. 5,5 кв.м) та приміщення 1-1 (пл. 8,3 кв.м) демонтувати перегородку д дверним блоком, - між приміщеннями 1-1 (пл. 8,3 кв.м) та приміщенням 1-2 (пл. 12,0 кв.м) демонтувати дверний блок з подальшим його закладанням та штукатуренням з обох сторін, - між приміщеннями 1-1 та приміщенням 1-2 демонтувати віконний блок з подальшим переобладнанням віконного прорізу в дверний проріз та встановлення дверного блоку, - між приміщенням 1 та приміщенням 1-1 демонтувати дверний блок з подальшим його закладанням та штукатуренням з обох сторін, - між приміщеннями 1 та приміщенням 1-1 демонтувати віконний блок з подальшим пере облаштуванням віконного прорізу в дверний проріз та встановлення дверного блоку, - на відстані 3,02 м. від правої капітальної стіни приміщення 1-1 влаштувати нову перегородку ідентичну демонтованій, яка розподіляла поточне приміщення з приміщенням 2-1. Надвірні споруди - сарай з погребом «Б», басейн «В» - залишив у спільній частковій власності сторін. У задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовив.

Додатковим рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2014 року судом вирішено питання про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 200 грн., та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 200 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду від 3 червня 2014 року, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу (Т. І а.с. 198 - 201) в якій просить скасувати його і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги шляхом виділення її часки та встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно варіанту № 2 висновку комплексної судової експертизи, проведеної по справі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що задовольняючи позов в частині виділу частки із спільного майна за варіантом № 4 висновку комплексної експертизи, суд виходив із правовстановлюючих документів сторін, зазначивши, що саме у правовстановлюючих документах відповідачів визначено конкретну складову частину їх частки у спільній власності, тоді як за позивачем в натурі частка не виділялася. Здійснюючи виділ частки із спільної часткової власності за варіантом № 4 суд не врахував, що він можливий лише за умови проведення перепланування і переобладнання, потребує витратних ремонтно-будівельних робіт, які суд, не навівши мотивів, поклав виключно на позивача. При цьому, суд не врахував вимоги ст. 152 ЖК України та здійснив такий виділ за відсутності дозволу виконавчого комітету міської ради на здійснення переобладнання та перепланування, висновків органів архітектурно-будівельного контролю, пожежної інспекції та інших дозволів. Відмовляючи в задоволенні позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд не врахував роз'яснень наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2014 року (Т. І а.с. 229 - 230) у якій просить скасувати це судове рішення і відмовити у розподілі судових витрат. У скарзі посилається на те, що вона погоджується з рішенням суду від 3 червня 2014 року, але додаткове рішення вважає таким, що ухвалене з порушенням вимог ст. 88 ЦПК України так, як суд всі витрати по справі поклав на відповідачів.

Відповідач ОСОБА_7 подала письмові заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (Т. І а.с. 233, Т. ІІ а.с. 63) де вказала на те, що на її переконання рішення суду першої інстанції від 3 червня 2014 року є законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовано тим, що рішення суду від 3 червня 2014 року суперечить вимогам законодавства. ОСОБА_2 намагається незаконно привласнити частину веранди, яка належить йому і ОСОБА_5 Кімнати, якими користується він не межують з кімнатами, якими користується позивач. Суд не звернув уваги на незаконну добудову ОСОБА_2 веранди. Земельну ділянку розподілено між співвласниками будинку Бобринецькою міською радою. Додаткове рішення суду від 31 липня 2014 року не ґрунтується на положеннях ст. 88 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_4 також надіслав суду свої письмові заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (Т. ІІ а.с. 58) у яких він вказує на свою незгоду на встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно варіантів, запропонованих експертом.

Третя особа - Бобринецька міська рада Кіровоградської області надіслала суду письмові пояснення (Т. І а.с. 231) з яких вбачається, що вона погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що для виділення позивачу частини будинку в ізольовану квартиру належить здійснити комплекс заходів та отримати відповідний висновок щодо можливості перепланування та переобладнання. Вказує, що спірна земельна ділянка, якою користуються сторони по справі, ніким з них не приватизована і перебуває у комунальній власності.

У судовому засіданні позивач підтримала подану нею апеляційну скаргу та заперечила проти апеляційних скарг відповідачів. Вона надала з суду усні та письмові пояснення (Т. ІІ а.с. 1 - 9) зміст яких зводиться до того, що суд не з'ясував суть спору. Висновок суду про те, що відповідачам на підставі договору належать конкретні приміщення у житловому будинку є помилковим так, як це право відповідачів не підтверджено документально. Рішення про виділ частини будинку не враховує технічної можливості та економічну доцільність виконання робіт з переобладнання та перепланування. Згідно рішення суду вона втрачає значну частино того, що їй належить по праву, без компенсації втрат.

Представник позивача адвокат ОСОБА_8 також підтримала доводи апеляційної скарги та пояснила, що суд не з'ясував питання дійсної вартості спільного майна сторін, не вирішив питання щодо розміру часток сторін після здійснення виділення належної позивачу частки, не вирішив питання компенсації позивачу зменшення її частки. У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин справи просила призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу. Крім того вона заперечила проти доводів апеляційних скарг відповідачів.

Відповідач ОСОБА_5 заперечила проти апеляційної скарги ОСОБА_2, підтримала власну апеляційну скаргу та частково підтримала погодилася з апеляційною скаргою ОСОБА_4 Вказувала на своє бажання улаштувати для себе окремий вхід/вихід з будинку для чого зобов'язати ОСОБА_2 перебудувати веранду, звільнивши для неї частину простору. Вона вважає визначений судом варіант виділення часки позивача правильним.

Відповідач ОСОБА_4, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, у своїх письмових запереченнях на апеляційну скаргу послався на незадовільний стан свого здоров'я та неможливість у зв'язку з цим явки в суд.

Бобринецька міська рада, повідомлена про час та місце розгляду справи, свого представника у судове засідання не направила.

У судове засідання викликалися експерти ОСОБА_9 і ОСОБА_10, які надали роз'яснення висновків проведених по справі експертиз та відповіді на поставлені їм судом та сторонами питання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, пояснення експертів, дослідивши матеріали справи, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню повністю, а апеляційні скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_4 - частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи підтверджується наступні обставини справи:

Відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 717 ЦК України та на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 22 травня 2013 року позивач ОСОБА_2 набула права власності на ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с.9-11), які розташовані на земельній ділянці площею 1277 кв. м., що у власності дарувальника не перебуває. Право власності позивача зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 травня 2013 року, номер запису 1021555, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т. І а.с. 12).

Відповідно до ст. 101, 112, 128, 224, 226 ЦК УРСР та на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05 травня 1987 року (а.с. 28-29), зареєстрованому в Кіровоградському МБТІ 13 травня 1987 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є власниками іншої ? частки вказаного будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташованих на земельній ділянці площею 1277 кв. м. Згідно п. 1 цього договору ? частина будинку, що відчужується відповідачам по справі, складається з: ? частини кімнати 1-1, кімнат 1-5, 1-6, 1-8, 1-9, 1-10, 1-7; ? частини басейну «В», паркану №1, ? частини сараю «Б».

Пославшись на норми ст.ст. 183, 321, 364, 367 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що у договорі купівлі - продажу ? частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель зазначено конкретний склад приміщень, які належать відповідачам по справі, а тому вважав цю часку виділеною а частку, яка належить позивачу, такою що раніше не виділялася. Оскільки варіант № 4 поділу житлового будинку і надвірних будівель та споруд висновку комплексної судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи передбачає залишення у спільній власності ОСОБА_5 і ОСОБА_4 належних їх приміщень, суд вирішив спір відповідно до цього варіанту.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками Бобринецького районного суду так, як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам закону.

Згідно ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Частиною 1 статті 312 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу прав власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є власністю двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно змісту ст. 364 згаданого вище Кодексу співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонам по справі належать рівні частки на будинок та споруди побутово-господарського призначення (ОСОБА_2 - ?, ОСОБА_5 і ОСОБА_4, разом, - ?), які раніше не виділялися так, як відповідного договору між власниками майна, як теперішніми так і попередніми, з цього приводу не укладалося, судові рішення про це також відсутні.

Крім того, предметом договору купівлі-продажу від 8 травня 1987 року була саме частка будинку з належною частиною надвірних будівель, а не окрема ізольована квартира у цьому будинку.

Зазначений у цьому договорі перелік кімнат, частин кімнат та частин надвірних будівель і споруд свідчать про порядок користування цим майном, який склався між попередніми власниками і про ту частину майна, якою користувався продавець частки (співвласник спільного майна).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 3 квітня 2013 року № 6-12цс13, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У супереч ч. 2 ст. 214, ст. 360-7 ЦПК України суд першої інстанції не врахував вказаного висновку та обираючи з поміж варіанті поділу будинку обрав той, який ґрунтується на користуванні відповідачами частиною кімнат у будинку, які вказані у договорі від 8 травня 1987 року.

Як вбачається з висновку комплексної судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року № 3/14 (Т. І а.с. 113 - 144) виділ частки позивача технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників.

Згідно вказаного висновку експертизи запропоновано чотири варіанти поділу житлового будинку, надвірних будівель та споруд з відхиленням від рівних часток.

При обранні варіанта поділу зазначеного майна у натурі слід обирати такий варіант, при якому частки майна, які виділяються співвласникам, найбільше відповідають їхнім ідеальним часткам.

За наявності найменшого відхилення від ідеальних часток підлягає стягненню відповідна грошова компенсація.

Запропоновані варіанти № 1 і № 4 ґрунтуються на користуванні відповідачами частиною кімнат у будинку, які вказані у договорі від 8 травня 1987 року.

У разі виділення позивачу частки за запропонованими варіантами № 1 і № 4 його ідеальна частка зменшується до 46/100, а частка відповідачів збільшується до 54/100.

За варіантом № 2 та варіантом № 3 ідеальна частка позивача зменшується до 47/100, а частка відповідачів збільшується до 53/100.

Таким чином варіанти № 2 і № 3 більше відповідають первісним ідеальним часткам сторін.

Крім того варіанти № 1 і № 4 передбачають обов'язкове проведення перепланування шляхом демонтажу і переміщення перегородки з дверним блоком між приміщеннями 1-1 та 2-1, що відповідно до ст. 152 ЖК України потребує відповідного дозволу виконавчого комітету Бобринецької міської ради Кіровоградської області. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2014 року № 9/14 (Т. ІІ а.с. 35 - 52) вартість таких робіт становить 5872 грн.

Однак відповідний дозвіл Бобринецької міської ради сторони по справі не отримали, а отже ці варіанти виділу не могли бути застосовані судом.

Суд першої інстанції при вирішенні спору на це уваги не звернув, не визначився з вартістю перепланування та розподілом таких витрат, ухвалив рішення всупереч вимогам закону.

Варіанти поділу № 2 і № 3 не передбачають обов'язкового перепланування приміщень будинку.

Як пояснив у судовому засіданні експерт ОСОБА_9, запропоноване у цих варіантах об'єднання приміщень 2-3 і 2-2 в єдину кімнату шляхом демонтажу перегородки між ними не є необхідною умовою виділення частки позивача і може бути проведено за бажанням ОСОБА_5 і ОСОБА_4, у власності яких обидві ці кімнати підлягають залишенню.

З пояснень експерта також слідує, що закладення дверного прорізу між кімнатами 2-1 і 1-1 не являється переплануванням, згідно Правил утримання будинків і прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, не потребує значних матеріальних витрат і може бути виконане співвласником, який виділяється за власний рахунок. Останнє ні позивачем ні її представником не заперечувалося.

Обираючи з поміж запропонованих експертом варіантів № 2 і № 3 колегія суддів враховує, що варіант № 2 передбачає більш пропорційний поділ між сторонами господарських будівель та споруд, а тому цей варіант є оптимальним за вказаних обставин справи і саме він підлягав застосуванню.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не з'ясував вартість спірного майна, яке належить сторонам на праві спільної власності.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2014 року № 9/14 (Т. ІІ а.с. 35 - 52) ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями по АДРЕСА_1 станом на момент проведення експертизи становить 343 576 грн. без урахування ПДВ.

Згідно обраного судом апеляційної інстанції варіанту поділу № 2 відхилення в бік зменшення від належної позивачу ідеальної частки становить 3/100, в той же час частка відповідачів - відповідно збільшується, що в грошовому виразі становить 7266 грн. за ринковими цінами на час проведення експертизи (висновку будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2014 року № 9/14 (Т. ІІ а.с. 35 - 52).

У зв'язку з цим з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню компенсація - по 3633 грн. з кожного.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідачів про належність їм на праві особистої власності ? частини приміщення 1-1 на плані, який міститься у технічному паспорті на житловий будинок за 23 травня 1989 року (Т. І а.с. 17 - 20) так, як докази виділення цієї частини приміщення їм у власність відсутні.

Крім того, згідно технічних паспортів на житловий будинок від 6 грудня 2012 року (Т. І а.с. 13 - 16) та від 4 липня 2013 року (Т. І а.с. 70 - 72) колишнє приміщення 1-1 фактично розділене перегородною на два окремих приміщення, які тепер становлять приміщення 2-1 (площею 5,5 кв. м.) і 1-1 (площею 8,3 кв. м.).

При цьому згідно варіанту № 2 висновку комплексної експертизи приміщення 2-1 підлягає залишенню у спільній власності відповідачів.

Колегія суддів також відхиляє доводи ОСОБА_4 щодо самовільного будівництва позивачем веранди І.

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок від 6 грудня 2012 року (Т. І а.с. 13 - 16), вказана веранда була добудована до будинку ще до набуття позивачкою права власності на частку в ньому, тобто до 22 травня 2013 року.

Ця веранда збудована на земельній ділянці, яка призначена для будівництва та обслуговування будинку і прибудована до тієї частини будинку, якою користується позивач та користувався попередній власник цієї частини - ОСОБА_11

Згідно варіанту поділу № 2 ця веранда не прилягає до частки, яка виділяється відповідачам і не має з нею спільних елементів (стіни).

Згідно технічних паспортів, складених Кіровоградським МБТІ (Т. І а.с. 13 - 16, 70 - 72), штамп про виявлення самочинного будівництва, передбачений п. 3.1. Інструкції про прядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (із змінами), відсутній.

Крім того, позивач не ставила питання про збільшення її частки внаслідок прибудови веранди.

Отже врахування веранди І при здійсненні виділення належної позивачу частки не порушує права відповідачів.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела факт наявності спору щодо порядку користування земельною ділянкою, який вирішений комісією Бобринецької міської ради 24 травня 2013 року.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно технічної документації на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами він розміщується на земельній ділянці площею 1277 кв. м.

Згідно інформації Бобринецької міської ради (Т. І а.с. 242) ця земельна ділянка перебуває у комунальній власності.

Рішенням Бобринецької міської ради від 12 грудня 1996 року № 359 ОСОБА_11, як попередньому власнику належної позивачу частки на будинок, вирішено передати у приватну власність 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування та ведення особистого підсобного господарства.

Проте межі цієї земельної ділянки землевпорядними організаціями на місцевості встановлені не були. ОСОБА_11 своє право не зареєструвала і державний акт на право власності на земельну ділянку не отримала, а тому, відповідно до діючих на час прийняття Бобринецькою міською радою рішення про передачу земельної ділянки у власність, ст.ст. 22, 23 ЗК України (1990 року) право власності вона не набула.

Відповідно до акту обстеження житлового будинку від 24 травня 2013 року, складеного комісією з представників Бобринецької міської ради та представника відділу Держземагенства у Бобринецькому районі (Т. І а.с. 30) комісією було проведено заміри земельної ділянки на місцевості та визначено межі згідно технічної документації на будинок. ОСОБА_5 і ОСОБА_2 рекомендовано не порушувати вказаних комісією меж при встановленні огорож та при користуванні.

Проте, даний акт не підписаний ОСОБА_5 та ОСОБА_2

ОСОБА_4 у акті, як особа котра приймала участь в роботі комісії, взагалі не згадується.

До акту не додано схеми визначеної комісією межі.

У технічній документації на будинок така межа поділу земельної ділянки на частини відсутня.

Отже акт від 24 травня 2013 року суперечить змісту технічної документації на будинок та не підтверджує факт розмежування земельної ділянки і погодження цієї межі землекористувачами.

Рішенням міської ради акт не затверджений.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 158 ЗК України, у разі незгоди з рішенням органу місцевого самоврядування стосовно земельного спору такий спір вирішується судом.

Таким чином висновок суду щодо відсутності спору стосовно користування земельною ділянкою є неправильним.

Згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року № 3/14 (Т. І а.с. 113 - 144) фактична площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, огороджена фізичними межами складає 1240 кв. м. Відповідно до розміру ідеальних часток співвласників ОСОБА_2 підлягає виділенню у користування частка земельна ділянка площею 620,2 кв. м., що відповідає ? частці. Така ж частина земельної ділянки підлягає виділенню в користування ОСОБА_5 і ОСОБА_4, що також відповідає належній їм частці.

Експертом запропоновано чотири варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою, які відповідають відповідним варіантам розподілу житлового будинку і надвірних будівель та споруд.

Так варіанту № 2 розподілу житлового будинку і господарських будівель та споруд відповідає варіант № 2 порядку користування земельною ділянкою за яким ОСОБА_2 підлягає виділенню в користування частина земельної ділянки площею 620,2 кв.м. обмежена лініями Б-1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-В-Б, що примикає до житлового будинку літ. «А,а,а1» в частині що пропонується їй для виділу уздовж фасадної, правої бокової, та тильної меж зі зберіганням існуючого входу з боку АДРЕСА_1 (зазначену блакитним кольором в графічному додатку до висновку комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року № 3/14).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає виділенню в користування- частину земельної ділянки площею 620,2 м. кВ., обмежену лініями А-1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-Г-А, що примикає до житлового будинку літ. «А,а,а1» в частині що пропонується їм для виділу уздовж фасадної, лівої бокової, та тильної меж зі зберіганням існуючого входу з боку АДРЕСА_1 (зазначену рожевим кольором в графічному додатку до висновку комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року № 3/14).

Колегія суддів погоджується з запропонованим експертом порядком користування сторонами земельною ділянкою згідно варіанту № 2.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо порушення його прав на користування земельною ділянкою при встановленні порядку користування нею є необґрунтованими і підлягають відхиленню.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, які привели до ухвалення неправильного рішення. У зв'язку з цим та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення Боринецького районного суду Кіровоградської області від 3 червня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про виділення належної їй частки майна та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

У зв'язку з ухваленням нового рішення підлягають перерозподілу судові витрати по справі, а тому додаткове рішення Боринецького районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2014 року також підлягає скасуванню.

З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених нею витрат на сплату судового збору.

Витрати на оплату проведених по справі експертиз компенсації не підлягають так, як позивачем платіжні документи (квитанції або корінці прибуткових касових ордерів) на підтвердження їх сплати суду не надано.

Довідки судового експерта про оплату позивачем експертиз (Т. І а.с. 242, Т. ІІ а.с. 80) не являються допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 3 червня 2014 року та додаткове рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Виділити ОСОБА_2 належну їй частку у спільній власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, а саме: приміщення 1-1 площею 12 кв. м., приміщення 1-3 площею 9 кв. м., приміщення 1-4 площею 21,4 кв. м., приміщення 1-1 площею 8,3 кв. м., приміщення 1 площею 3,7 кв. м., сараї - літ. «Б», «Б1», літній душ - літ. «б», сарай - літ. «И», убиральня - літ. «Д», ганок, козирок, басейн - літ. «В», хвіртку № 4, ? частину огорожі № 2, ? частину огорожі N 3, ? частину огорожі N, а всього на суму 113827 грн. із зменшенням її ідеальної частки до 47/100.

Решту приміщень, а саме: приміщення 2-2 площею 15,2 кв. м., приміщення 2-3 площею 8,4 кв. м., приміщення 2-5 площею 13,6 кв. м., приміщення 2-6 площею 10,2 кв. м., приміщення 2-1 площею 5,5 кв. м., сарай - літ. «Г», літня кухня-гараж-сарай - літ. «Ж», прибудова до літньої кухні - літ. «ж», гараж - літ. «З», погріб - літ. «Кк», ворота N1, ? частини огорожі N, ? частина огорожі N2, ? частина огорожі N3, загальною вартістю 128359 грн.) - залишити у спільній власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 із збільшенням їх ідеальної частки до 53/100

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію зменшення її частки - по 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. з кожного.

Припинити для ОСОБА_2 право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, площею 1277 кв. м. виділивши у користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 620,2 кв.м. обмежену лініями Б-1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-В-Б, що примикає до житлового будинку літ. «А,а,а1» в частині що прпопонується їй для виділу уздовж фасадної, правої бокової, та тильної меж зі зберіганням існуючого входу з боку АДРЕСА_1 (зазначену блакитним кольором в графічному додатку до висновку комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року № 3/14).

Залишити в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 частину земельної ділянки площею 620,2 кв. м., обмежену лініями А-1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-Г-А, що примикає до житлового будинку літ. «А,а,а1» в частині що прпопонується їм для виділу уздовж фасадної, лівої бокової, та тильної меж зі зберіганням існуючого входу з боку АДРЕСА_1 (зазначену рожевим кольором в графічному додатку до висновку комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року № 3/14).

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 394 грн. 95 коп. компенсації судових витрат з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: