АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5885/14-ц Номер провадження 22-ц/786/328/15Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого : судді Пилипчук Л.І.

суддів : Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: прокурора Бондаренка А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби, прокуратури Київської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про стягнення матеріальної шкоди в сумі 700,00 грн., сплачених нею адвокату під час розгляду Макарівським районним судом Київської області її скарги на бездіяльність прокурора, та про стягнення 1 гривні моральної шкоди, оскільки ухвалою вказаного суду від 26 травня 2014 року визнано незаконною бездіяльність прокурора Макарівського району Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне порушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання її заяви від 08 квітня 2014 року щодо скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до держави Україна в особі Державної казначейської служби, прокуратури Київської області про стягнення матеріальної шкоди у вигляді оплачених судових витрат та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального права, прохала рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вважає, що суд помилився, застосувавши норми ч.ч.1 та 7 ст.1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тоді як до спірних правовідносин необхідно застосувати норми ч.6 ст.1176 ЦК та ст.1174 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 26 травня 2014 року, яка набрала законної сили, задоволено скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Макарівського району Київської області Козака Т.І. щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання від позивача заяви від 08 квітня 2014 року про кримінальне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст.382 КК України. Зобов»язано прокурора внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_2 від 08.04.2014 року та розпочати розслідування. /а.с.3,4/

Позивачка ОСОБА_2, посилаючись на встановлену вказаним судовим рішенням бездіяльність прокурора щодо невнесення за її заявою від 08.04.2014 року відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, вимагала стягнення із держави на її користь сплачених нею 700 грн. за правову допомогу адвокату , як заподіяної бездіяльністю матеріальної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що будь-яка матеріальна та/або моральна шкода позивачеві в результаті дій чи бездіяльності співробітників прокуратури Макарівського району Полтавської області не була заподіяна. Понесені витрати по оплаті правової допомоги адвоката не відносяться за змістом та характером в розумінні ст.ст.22, 1166 ЦК України до матеріальних збитків або матеріальної шкоди, а відносяться до процесуальних витрат у порядку кримінального провадження згідно ст.ст.118,120 КПК України. Крім того, позивачем не мотивовано, в чому полягає моральна шкода та її розмір.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання позивачки на необхідність застосування норми ч.6 ст.1176 та ст.1174 ЦК України є неспроможними з огляду на наступне.

Частиною 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього(досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України. Вказана норма визначає деліктну відповідальність за майнову шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи чи їх майну. Для настання такої відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) причинний зв»язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 4) вина.

Отже, для настання цивільної відповідальності необхідно наявність всіх складових делікту.

Однак в даному випадку витрати позивачки на правову допомогу у справі, яка розглядалася у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України (параграф 1 глави 26), згідно ст.118 КПК є процесуальними витратами та не є шкодою в розумінні ст.22 ЦК України. Їх відшкодування на користь потерпілого передбачено ст.124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку.

Також не може бути застосована ст.1174 ЦК України , яка передбачає відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування .

У даному випадку процесуальні дії прокурора щодо заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення визначаються положеннями норм Кримінального процесуального Кодексу України. Право оскарження бездіяльності прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення передбачено ст.303 КПК України.

Вказане процесуальне право реалізовано позивачкою шляхом оскарження бездіяльності прокурора щодо її заяви та судовим рішенням зобов»язано прокурора внести відповідні відомості в ЄРДР.

Щодо моральної шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особа на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди необхідно також встановлювати наявність такої шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину.

У роз»ясненнях, викладених у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №5, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в

якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 10,60 ЦПК України обов»язок доказування покладено на сторони.

Позивачка заявивши до відшкодування 1 грн. моральної шкоди, посилалася на падіння авторитету та поваги до органів прокуратури. Такі доводи є її суб»єктивною оцінкою діяльності прокуратури, однак не доводять заподіяння їй моральної шкоди, тому місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні цих вимог.

В той же час, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення в частині мотивування районним судом своїх висновків нормами ч.ч.1 та 7 ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки ці норми не поширюються на спірні правовідносини.

Враховуючи викладене, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу та виключає з мотивувальної частини рішення посилання на норми права, які не підлягають до застосування. В іншій частині рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, п.4ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ч.ч.1,7 ст.1176 ЦК України та норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий - суддя /підпис/ Л.І. Пилипчук

Судді: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Т.О. Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук