Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання недійсними умов договору, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року Позивач звернулася з позовом до суду, в якому просила визнати недійсними пункти 7.1 та 7.2 укладеного між нею та АТ «Брокбізнесбанк» кредитного договору №212 І-71 від 03 квітня 2008 року.

Обгрунтовуючи свої вимоги Позивач посилається на те, що між нею та Відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з яким вона отримала в кредит суму в розмірі 117279 доларів США для придбання нерухомого майна (для споживчих цілей) під 13,5% річних.

Позивач звертає увагу суду на положення п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним своїх зобов'язань за договором.

Позивач виходить з того, що вартістю кредиту як послуги є проценти, які споживач зобов'язується сплатити за користування кредитними коштами, тобто 13,5% річних, у зв'язку з чим максимальна, на її думку, компенсація за порушення виконання позичальником своїх зобов'язань не може перевищувати 6,75% річних (або 0,018% за кожен день прострочення).

Позивач вказує, що пунктами 7.1 та 7.2 договором передбачена відповідальність позичальника за неналежне виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором. При цьому рівень цієї відповідальності є непропорційно великим порівняно з величиною вартості кредиту (процентів за його користування).

Так, з позиції Позивача, пункт 7.1 Договору покладає на неї обов'язок зі сплати пені за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та процентів в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.1. договору (13,5%х2) за кожен день прострочення, від суми простроченої заборгованості, тобто 9855% річних процентів.

А згідно з п.7.2 Договору, як вказує Позивач, розмір неустойки становить 5%, що також, на переконання Позивача, є непропорційно високою компенсацією.

У зв'язку з викладеним Позивач вважає, що положення, викладені в перелічених пунктах Договору, є нікчемними і в судовому порядку підлягають визнанню недійсними.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав, просив суд позов задовольнити, звертаючи увагу на те, що сторонами договору визначений строк позовної давності за усіма вимогами по договору терміном 10 років.

Представник Відповідача заперечував проти позову. Пояснив, що ставка пені, визначена в п.7.1 договору в розмірі подвійної ставки за кредитом є річною, а не поденною, і нараховується вона виходячи з фактичної кількості днів прострочення виконання зобов'язань. Крім того, представник Відповідача звертав увагу на те, що до вартості кредиту слід включати не тільки проценти за користування ним, а і саму суму кредиту, оскільки вона також підлягає виплаті позичальником.

Вислухавши пояснення Сторін, вивчивши письмові докази та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.04.2008 року між Позивачем та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (в подальшому - ПАТ «Брокбізнесбанк», був укладений кредитний договір №212 І-71, у відповідності до якого ОСОБА_1 отримала в кредит 117279 доларів США строком до 02.04.2017р.

У відповідності до п.1.1 Сторони погодили, що процентна ставка за користування кредитними коштами складає 13,5% річних.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встанволено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно з п.5 ч.3 ст.18 Закону визнає несправедливою умову договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

В даному випадку в першу чергу слід визначитись із питанням про вартість продукції (кредиту), яка має братись до уваги при визначенні відповідності умов п.7.1 та п. 7.2 положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на день укладення договору) орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту включає в себе перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням.

Таким чином, до вартості кредиту слід відносити не лише проценти, які сплачуються споживачем за отриманий кредит, а і комісію та саме тіло кредиту, яке також підлягає поверненню Позичальником.

Так, відповідно до п.7.1 та п.7.2 неустойка у вигляді штрафу або пені нараховується не лише на несплачені позичальником проценти за користування кредитом, а і на несплачену вчасно частину тіла кредиту та комісію.

Згідно з п.7.1 Договору встановлюється неустойка за прострочення погашення тіла кредиту, процентів за користування ним та комісії в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.1.1 Договору від суми простроченої заборгованості за кожен день такого прострочення. Таким чином, ставка пені дорівнює 27% річних (а не поденних), і нараховується на суму простроченої заборгованості згідно з фактичною кількістю календарних днів прострочення.

Відтак, сам по собі пункт 7.1 Договору не містить у собі дискримінаційних умов для споживача, передбачених п.5 ч.3 ст.18 Закону, оскільки відповідальність ним встановлена у сумі 27% річних і лише на суму простроченої заборгованості, а не на всю сукупну вартість наданого Позичальнику кредиту.

Пункт 7.2 Договору визначає право Банку нараховувати Позичальнику неустойку (штраф) в розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником п. 4.2.6. Договору за кожен факт порушення (страхування предмету іпотеки).

Очевидно, що даний пункт також не містить дискримінаційних умов, передбачених п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки розмір штрафу не перевищує 50 відсотків сукупної вартості кредиту.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вимоги Позивача грунтуються на невірному тлумаченні нею положень законодавства та умов договору.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 526, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 59, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: