Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1308/15-ц
Провадження по справі № 2/514/454/15
12 листопада 2015 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Козирєва М.В.
за участю секретаря Терзі О.В.,
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що у житловому будинку, який розташований в с. Підгірне по вулиці Широка, 28, Тарутинського району Одеської області зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який з листопада 2011 року по теперішній час не проживає за зазначеною адресою. Дана обставина не дає позивачу можливості розпоряджатись житловим будинком, отримувати соціальну допомогу та пільги по сплаті житлово-комунальних послуг.
У зв'язку з цим, позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за вищевказаною адресою.
Позивач в судове засідання не зявилася, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі. Позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач двічі в судове засідання не з'явився. Викликався належним чином шляхом надіслання судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання. В силу положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Таким чином, відповідно та в порядку ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів та згоди позивача.
На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та мешкала разом з ним в с. Підгірне, вул. Широка, 28, Тарутинського району Одеської області. 23 листопада 2011 року шлюб між ними сторонами був розірваний і з цього часу відповідач не мешкає в зазначеному будинку, що підтверджується довідкою Підгірненської сільської ради Тарутинського району Одеської області № 721 від 15 вересня 2015 року, відповідно до якої ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично не мешкає за вказаною адресою з листопада 2011 року (а.с. 15).
Ці обставини також підтверджуються письмовими показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - мешканців с. Підгірне Тарутинського району Одеської області.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі «Пауелл і Рейнер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18 лютого 1999 року).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який розташований в с. Підгірне, вул. Широка, 28, Тарутинського району Одеської області, оскільки достовірно встановлено, що він понад один рік відсутній за місцем своєї реєстрації.
Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2-ої групи і на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України звільнений від сплати судового збору.
Отже, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: вулиця Широка, будинок 28, село Підгірне, Тарутинський район Одеської області.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок в дохід держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а якщо сторони не були присутні в судовому засіданні, рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя М.В. Козирєв