Провадження № 2/127/3935/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача та з урахуванням змінених вимог просив визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він є співвласником кімнати №69 в гуртожитку по вул.Баженова, 36 в м. Вінниці. В даній кімнаті зареєстрована відповідач по справі, однак не проживає досить тривалий час. Враховуючи, що відповідач порушує його права, перешкоджає йому розпоряджатися та володіти майном, оформити субсидію, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити. При цьому відмічали, що відповідачка самостійно виїхала з кімнати, створила нову сімю та родила дитину, батьківство якої оспорене позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні, яке відбулося 30 вересня 2015 року, позов не визнала. Зокрема зазначила, що вона дійсно сама зібрала необхідні речі і пішла з кімнати через неприязні стосунки. Інший чоловік появився в її житті тільки в серпні місяці 2014 року, позивач же чинить перешкоди в користуванні кімнатою як нею, так і сином. При цьому відмічала, що з приводу чинення перешкод чи насилля в сімї вона нікуди не зверталася. Надалі відповідачка в судові засідання не зявилася, про причини свої неявки суд не повідомила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, яка є матірю позивача, повідомила, що відповідач не проживає у даній кімнаті з березня 2014 року, вона сама залишила житло, забравши речі. Певний час вона проживала з іншим чоловіком на четвертому поверсі цього ж гуртожитку, має іншу сімю, перешкод в користуванні кімнатою № 69 їй ніхто не чинить, а син сторін постійно буває у батька.

Аналогічні покази надав і свідок ОСОБА_5, сусід, який також вказував, що відповідачка спірною кімнатою не цікавилася, не появлялася, речі її відсутні, конфліктів з приводу кімнати між сторонами не виникало, позивач самостійно утримує кімнату, несе всі витрати з приводу цього, а відповідачка мала іншу сімю та певний час мешкала на четвертому поверсі цього гуртожитку.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, проаналізувавши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником кімнати № 69 в гуртожитку по вул. Баженова, 36 в м. Вінниці, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 26.05.2011 року, виданим виконкомом Вінницької міської ради згідно його рішення від 26.05.2011 року №1226, зареєстрованим 30.08.2011 року КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі № 888 за реєстровим №513/83599.

За вказаною адресою зареєстрована відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Приватного підприємства «Бокуд» від 04.08.2015 року №762 та адресною довідкою від 27.05.2015 року (а.с. 10).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2014 року шлюб між сторонами розірваний. Як встановлено судом, при розгляді цієї справи, останні тривалий час не проживають разом (протягом останніх шести місяців на час розгляду справи).

Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідач, як зазначалося вище, зареєстрована за вказаною адресою, водночас у вказаній кімнаті не проживає з березня 2014 року, нею не цікавиться, за комунальні послуги не сплачує, її речі в житловому приміщенні за місцем реєстрації відсутні, плати за користування кімнатою не здійснює, витрат по її утриманню не несе. Такі витрати несе лише позивач, в той же час відповідач зареєстрована за вказаною адресою. Факт не проживання відповідача підтверджується актом від 01.07.2015 року, складеним мешканцями цього гуртожитку, а також показаннями свідків. При цьому, суд звертає увагу, що відповідач визнала факт свого не проживання в даній кімнаті. Щодо інших доказів, наданих позивачем (а.с. 40-41), суд не бере їх до уваги, виходячи з принципів належності та допустимості доказів.

Щодо заперечень відповідача, то суд звертає увагу, що надавши свої пояснення щодо позову, нею не було надано суду жодного доказу щодо наявного інтересу до кімнати, жодним доказом не доводяться і її доводи про створення перешкод у користуванні спірною кімнатою. Відповідач самостійно змінила місце проживання, проживає в іншому місці, створювала іншу сімю, результатом якої є народження дитини. Сам же факт неприязних стосунків не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо посилання відповідачки на порушення права її сина, то суд звертає увагу, що позивачем вимоги щодо сина не заявлялися та судом не встановлено порушення його права.

Суд знаходить обґрунтованою вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловою площею в належному позивачу на праві приватної власності помешканні. Право власності позивача на кімнату №69 в гуртожитку по вул. Баженова, 36 у м. Вінниці згідно ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. При цьому суд звертає увагу, що право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм майном, яке становить єдине ціле, а кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сімї власника (у тому числі колишнім членом сімї власника) права на користування житлом власника, а саме відсутність члена сімї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову.

За клопотанням позивача судові витрати залишаються за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування кімнатою № 69 в гуртожитку по вул. Баженова, 36 в м. Вінниці.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: