Ухвала

іменем україни

27 березня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди, посилаючись на те, що 20 липня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір № 18-01/А на отримання кредитних ресурсів для придбання легкового автомобіля «DAEWOO LANOS», який у відповідності до п. 5.2 Кредитного договору був застрахований за договором страхування № 19-3351002 від 19 липня 2006 року, укладеним між позивачем та ВАТ «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» (правонаступником якої є ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»), за умовами якого вигодонабувачем визначено відповідача.

Також 20 липня 2006 року між відповідачем та позивачем було укладено Договір застави автомобіля. Крім того, на ім'я позивача було відкрито картковий рахунок № 016115.

22 березня 2007 року із автомобілем «DAEWOO LANOS» стався страховий випадок. Суму страхового відшкодування у розмірі 9 727,91 грн на підставі заяви вигодонабувача перераховано страхувальнику ОСОБА_2 на що позивач згоди не давала.

Позивач вважає, що такі дії відповідача порушили її права споживача і підпадають під ознаку нечесної підприємницької практики, яка заборонена згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а комісійна винагорода в розмірі 291,84 грн була отримана відповідачем незаконно.

25 липня 2009 року на виконання умов п. 5.2 Кредитного договору позивач уклала черговий договір страхування з HACK «Оранта» № К.28.0353.09.3, вигодонабувачем за яким визначено відповідача. Під час дії цього договору страхування, з її автомобілем «DAEWOO LANOS» 13 серпня 2009 року, 13 лютого 2010 року та 12 травня 2010 року сталися три страхових випадки. Відповідач на підставі п. 5.4 Кредитного Договору № 18-01/А від 20 липня 2006 року, як вигодонабувач за договором страхування № К.28.0353.09.3.Ф від 25 липня 2009 року, мав переважне право на задоволення кредиторських вимог із сум страхового відшкодування. Проте відповідач не скористався своїм правом, діяв недобросовісно, вчасно не повідомляв страхову компанію про розпорядження страховими відшкодуваннями. Лише в березні 2013 року відповідач повідомив страхову компанію, що станом на 29 березня 2013 року позичальник зобов'язання за кредитним договором виконав, тому страхувальник має право розпоряджатися страховим відшкодуванням на власний розсуд.

Такі дії відповідача позбавили позивача можливості дострокового погашення кредиту за рахунок сум страхового відшкодування, завдали позивачу моральної шкоди, яку вона оцінює у 20 000,00 грн. За весь час дії Кредитного договору позивач добросовісно виконувала всі його умови і претензій відповідач до неї не пред'являв. Кредитний договір № 18-01/А від 20 липня 2006 року закінчив свою дію 20 липня 2012 року, але відповідач ще більше восьми місяців після закінчення договору (з 20 липня 2012 року до 29 березня 2013 року) не надавав дозволу на отримання страхових відшкодувань. У разі отримання страхового відшкодування позивач могла б покласти ці грошові кошти на депозитний рахунок до банку та за звичайних обставин реально отримати дохід (упущена вигода) в сумі 4 207,29 грн.

Позивач просила суд стягнути з відповідача 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також відшкодувати упущену вигоду в сумі 4 207,29 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваним рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та залишити в силі заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення апеляційного суду. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова