Справа № 610/260/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 року м. Балаклія

Балаклійський районний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Муленко Л.М.,

за участю секретаря - Кравченко М.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

3-ї особи - ОСОБА_4,

у відсутності представника 3-ї особи - Балаклійської державної нотаріальної контори, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третіх осіб: Балаклійської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, як члена колгоспного двору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.В його обґрунтування зазначив, що у 1977 році між ним та ОСОБА_5 була укладена усна домовленість, відповідно до якої вказані особи - брати - домовилися разом будувати будинок за адресою: АДРЕСА_1, та в подальшому визнати за кожним з них право власності на ? частку вказаного будинку. Проте, вказаний будинок був закріплений за ОСОБА_5 - як за головою колгоспного двору.

У 1986 році позивач розлучився з першою дружиною ОСОБА_6, яка згодом звернулася до суду з позовом про виділення їй частки з колгоспного двору з метою розподілу спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 5.01.1988 року була затверджена мирова угода від 05.01.1988 року відповідно до якої ОСОБА_1 особисто сплатив колишній дружині , як члену колгоспного двору - ОСОБА_6 - як компенсацію за спільне сумісне майно подружжя 5000 руб, при чому була сплачена не ? частка вартості спільного сумісного майна подружжя, а 2/3 вартості - з врахуванням частки на сина ОСОБА_7

На початку 2014 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що його майнові права були порушені. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року було зокрема встановлено, що позивач разом з братом будували вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та не мали суперечок , щодо порядку користування ним.

Зважаючи, що спірний житловий будинок було збудовано ОСОБА_5 та ОСОБА_1 для проживання їхніх сімей, на відведеній, в установленому законом на той час порядку, земельній ділянці, будинок був прийнятий в експлуатацію, проте зареєстрований за ОСОБА_5, оскільки останній був головою колгоспного двору, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити їх посилаючись на слідуюче : Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року встановлено , що у червні 2004 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання за нею право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку . Вона посилалась на те, що з 1997 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1, який рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22 квітня 2004 року був визнаний безвісно відсутнім. У 1977 році між ОСОБА_1 та його братом- ОСОБА_5 було укладено усну угоду про спільне будівництво житлового будинку, за умови, що після закінчення будівництва кожен з них буде мати право на 1/2 частину. 27 липня 1982 року спірний будинок був прийнятий в експлуатацію. Будинок складається з двох окремих квартир і кожен з співвласників користувався окремою квартирою. Право власності на спірний будинок зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 З моменту реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 (з 1997 року) вона мешкала у спірному будинку, здійснювала ремонт у своїй половині будинку. ОСОБА_5 визнаєвтой факт, що спірний будинок будувався ним разом з ОСОБА_1 та не заперечував проти визнання за нею права власності на 1/2 частину цього будинку.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06 липня 2004 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності на решту на 1/2 частину цього ж будинку з надвірними будівлями і спорудами визнано за ОСОБА_5 . Рішення сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили. 22 квітня 2004 року ОСОБА_1за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області був визнаний безвісно відсутнім . Рішенням цього ж суду від 17 квітня 2014 року, було скасоване рішення про визнання його безвісно відсутнім.

04 червня 2014 року на це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1, який участі у справі не приймав, але вважає що суд вирішив питання про його права та обов'язки.

14 серпня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06 липня 2004 року скасувала і у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовила .

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі не спростовуючи вищенаведені факти позивачем та представником позивача .

Третя особа - ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково та вказала , що була його дружиною . У спірному будинку проживала з сином тривалий час та оформила право власності на нього , так як позивача не було в Україні тривалий час . На момент одруження будинок вже був побудований .

Третя особа по справі - Балаклійська державна нотаріальна контора - надала суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

Свідок ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили факт сумісного будівництва спірного будинку позивача з братом - ОСОБА_5

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставою звернення позивача до суду стали захист його невизнаних особистих майнових прав, пов'язаних із володінням, користуванням та розпорядженням об'єктом нерухомого майна - часткою житлового будинку.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність" застосовується чинне на той час законодавство , а спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року N 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї).

Ст. 120 ч. 1 Цивільного кодексу УРСР передбачала, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Ч.2 цієї статті вказувала, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній земельній ділянці, що перебуває у його користуванні, житловий будинок та ін.

Відповідно до діючого на той час законодавства майно колгоспного двору не могло належати окремим членам колгоспного двору, а у всіх випадках було загальною сумісною власністю членів колгоспного двору.

Відповідно до ст. 121 ч. 1 Цивільного кодексу УРСР, - володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Ч.2 цієї ж статті передбачала, що спори щодо володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору вирішувалося у судовому порядку за позовом когось з членів колгоспного двору, який досяг 16 років.

Відповідно до ст. 123 Цивільного кодексу УРСР, доля члена колгоспного двору у майні двору встановлювалася: п. 2 при утворенні з одного двору двох чи більше дворів (розділу). При встановлені розміру долі члена колгоспного двору слідувало виходити з принципу рівності часток кожного члена двору.

Відповідно до ст. 125 Цивільного кодексу УРСР, при поділі колгоспного двору його майно ділиться між створюваними дворами відповідно до часток їх членів з урахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати розділу колгоспного двору мали повнолітні члени двору, що були членами колгоспу.

Розділ майна, належного колгоспному двору та колгоспного двору, що збереглося після припинення колгоспного двору, проводилося за правилами ст. 123 та 126 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 126 Цивільного кодексу УРСР, працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не приймав участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Вказана власність була формою особистої власності громадян, відповідно до діючої на той час ст. 13 Конституції СРСР.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Балаклійської міської ради народних депутатів 13.09.1982 року, належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_5 (а.с. 8,82-85).

Як вбачається з копії ухвали Балаклійського районного суду Харківської області, 05.01.1988 року була затверджена мирова угода, відповідно до якої: «ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виплачують в порядку виділу частки з колгоспного двору розташованого в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_14 5000 руб. Після отримання вказаної суми 5000 руб. позивач ніяких претензій на майно колгоспного двору, а також на також на інше майно мати не буде» (а.с.9-10).

Згідно копії довідки Балаклійського БТІ №491 від 20.05.2014 року (а.с.16,74) вбачається, що за даними архівних матеріалів право власності житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 станом на 1.01.2013 року зареєстровано на праві спільної часткової власності за :

· ? частина - ОСОБА_4 , на підставі рішення Балаклійського райсуду від 06.07.2004 року;

· ? частина - ОСОБА_5, на підставі рішення Балаклійського райсуду від 06.07.2004 року.

Вказані позивачем та представником позивача обставини повністю підтверджуються Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року було скасовано рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06.07.2004 року за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку в АДРЕСА_1 та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (а.с.11-13).

Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно повідомлення від 03.03.2015 року №403/01-16 Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області встановлено, що після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, 07.03.2013 року із заявою про відмову від належних їм часток спадщини звернулись діти померлого ОСОБА_12 та ОСОБА_13, зареєстровані за адресою АДРЕСА_1. 20.01.2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, розташованої на території Балаклійської міської ради Харківської області - на ім'я дружини померлого - ОСОБА_3 (а.с.44).

Зважаючи, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було збудовано ОСОБА_5 та ОСОБА_1 для проживання їхніх сімей, на відведеній, в установленому законом на той час порядку, земельній ділянці, будинок був прийнятий в експлуатацію, проте зареєстрований за ОСОБА_5, оскільки останній був головою колгоспного двору.

Оскільки на час набуття чинності Законом України "Про власність", тобто на 15 квітня 1991 року, у колгоспному дворі проживали: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1.(з врахуванням компенсації колишній дружині та сину - рішення Балаклійський районний суд Харківської області від 05 січня 1988 року) вони і набули право власності на майно колгоспного двору.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі,що не позбавляє третю особу -ОСОБА_4 права звернення до суду з позовом за захистом свого права, яке на її думку є порушеним.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 року №20, ст.ст. 120-126 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 3,10, 60, 61, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,суд

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка раніше була зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06.07.2004 року та зареєстрованої Балаклійським БТІ 16.11.2004 року (реєстр. №3769).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Муленко

Мотивоване рішення складено 17.04.2015 року.

Суддя Л.М. Муленко