Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: комунальне підприємство «ЖКС «Хмельницький», Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, управління архітектури містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом знесення об'єктів самочинного будівництва, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив усунути перешкоди у здійсненні прав користування та розпоряджання квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_5 знести самовільно збудовану стіну, яка примикає до стіни його ванної кімнати, та демонтувати усі полиці та стелажі, які розміщені на стіні його ванної кімнати, поновити порушене право та зобов'язати відповідачів відремонтувати покрівлю над належною йому кімнатою шляхом приведення її до первинного стану, зобов'язати відповідачів провести будівельні роботи з відновлення функцій зливної ями, знести незаконно збудовану огорожу квітника, яка виступає на відстань одного метра за фасадну лінію житлових будинків двору, надати можливість йому та іншим мешканцям двору користуватись загальним двором, стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 4 тис. грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до мирової угоди, визнаної ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, йому виділено у користування жилу кімнату 14,3 кв. м, кухню - 6,5 кв. м, ванну кімнату - 6,2 кв. м, коридор - 3,5 кв. м, вбудовану шафу - 0,3 кв. м у квартирі АДРЕСА_1. Із метою укріплення другого поверху належної відповідачам квартири АДРЕСА_2 вони влітку 2009 року прибудували стіну, яка примикала до фасадної стіни його ванної кімнати. Пізніше самочинно збудували підсобне приміщення, одна із стін якого є зовнішньою стіною його ванної кімнати, в якому додатково на належній йому стіні влаштували полиці та стелажі. Внаслідок будівництва такої самовільної прибудови він позбавлений можливості здійснити роботи з утеплення зовнішньої стіни його ванної кімнати. Без його згоди відповідачі здійснили реконструкцію покрівлі над його ванною кімнатою, внаслідок чого опади проходять крізь стелю ванної кімнати, а також збудували квітник, огорожа якого вийшла за лінію фронтальної фасадної лінії будинку більш ніж на 1 метр, що зменшило територію загального двору та ускладнює прохід до його квартири.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 квітня 2014 року скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_3 був задоволений частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року було скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 02 квітня 2014 року з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про знесення об'єкта самочинного будівництва скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно побудованої ними стіни на місці колишньої вбиральні, яка примикає до ванної кімнати квартири АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_8, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення місцевого суду.

Інші сторони судові рішення не оскаржують.

Отже, судові рішення переглядаються в частині задоволених позовних вимог (ст. 335 ЦПКУкраїни).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2011 року визнано мирову угоду між співвласниками квартири АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_3 у користування житлову кімнату 14,3 кв.м., кухню - 6,5 кв. м, ванну - 6,2 кв. м, коридор - 3,5 кв. м, вбудовану шафу - 0,3 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 12 травня 1998 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками у рівних частках квартири АДРЕСА_2.

Квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 знаходяться в глибині одного двору.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів здійснення самочинного будівництва відповідачами, а також порушення його прав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про знесення об'єкта самочинного будівництва та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 самовільно, без будь-яких дозвільних документів державних органів та органів місцевого самоврядування, без згоди ОСОБА_3 та інших мешканців сусідніх квартир, переобладнали дворову вбиральню та провели реконструкцію покрівлі над належною позивачу ОСОБА_3 ванною кімнатою. Суд зазначив, що у результаті вказаних незаконних дій відповідачі перекрили існуючий вхід до дворового туалету, побудувавши стіну, яка примикає до зовнішньої стіни ванної кімнати ОСОБА_3, та в існуючій стіні вбиральні пробили новий вхід. Таким чином, відповідачі обладнали собі підсобне приміщення з окремим входом до нього, у якому обладнали полиці та стелажі, заблокувавши позивачу прохід до зовнішньої стіни належної йому ванної кімнати, у зв'язку із чим він позбавлений можливості доступу до стіни з метою її обслуговування.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України ).

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як роз'яснено у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - постанова) відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 України та ст. 391 ЦК України.

Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Втім, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не зазначив, на підставі яких доказів дійшов висновку про те, що відповідачами порушені права позивача.

З матеріалів справи вбачається, що до ванної кімнати позивача примикає колона, яка тримала дах вбиральні та частину квартири АДРЕСА_2. Прибудова відповідачів згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27 березня 2013 року примикає до колони, а не до кімнати позивача, розташована між квартирами АДРЕСА_2 та 19 на території земельної ділянки, що огороджена, й укріплює несучу стіну квартири АДРЕСА_2. Доступ до неї має як ОСОБА_4, так і ОСОБА_3 Розташована прибудова під несучою зовнішньою стіною другого поверху квартири АДРЕСА_2 між колонами дворової вбиральні, її можливо знести без порушення цілісності квартири за умови розробки відповідного проекту ліцензованою організацією, а також без знесення існуючих колон дворової вбиральні, між якими ця прибудова розміщена (т. 2, а. с. 24). Крім того, вказана прибудова була проведена з дозволу комунального підприємства «ЖКС «Хмельницький» з метою укріплення несучої стіни АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 54).

Зазначені обставини суд залишив поза увагою.

Крім того, пославшись на ч. 7 ст. 376 ЦК України, суд не звернув уваги на те, що положення вказаної статті застосовується у справах за позовом органу державної влади або органу місцевого самоврядування (п. 13 постанови).

З матеріалів справи також убачається, що під час розгляду справи в апеляційному порядку було проведено обстеження двох квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а також дворової вбиральні, яка була списана з балансу КП «ЖКС «Хмельницький». Згідно з актом від 10 квітня 2015 року, що був складений на виконання ухвали апеляційного суду Одеської області про забезпечення доказів від 03 березня 2015 року, доступ до зовнішньої стіни квартири, яка належить позивачу, не перекритий.

Втім, ухвалюючи рішення про знесення самовільно побудованої відповідачами стіни на місці колишньої вбиральні, яка примикає до ванної кімнати квартири АДРЕСА_1, суд зробив висновок про те, що доступ до цієї стіни заблокований, що не відповідає матеріалам справи.

Натомість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про знесення об'єкта самочинного будівництва є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: комунальне підприємство «ЖКС «Хмельницький», Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, управління архітектури містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом знесення об'єктів самочинного будівництва скасувати і цій частині залишити в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик