УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.
суддів: Висоцької В.С.,Колодійчука В.М.,
Коротуна В.М.,Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Галицького району Івано-Франківської області в інтересах Держави в особі Управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування спричинених злочином збитків, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2014 року, а також касаційною скаргою першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Держави в особі Управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року прокурор Галицького району Івано-Франківської області в інтересах Держави в особі Управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 3 062 832 грн в рахунок відшкодування спричинених Державі збитків.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що для ліквідації наслідків стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року, з Державного Бюджету України обласним бюджетам Вінницької, Івано-Франківської, Закарпатської, Львівської, Тернопільської Чернівецької областей та м. Чернівці були виділені субвенції.

ОСОБА_7, перебуваючи на посаді секретаря Дубовецької сільської ради Івано-Франківської області з 10 листопада 2006 року, не звірила достовірності зазначених у дефектних актах площ пошкоджених будівель з площами таких у технічних паспортах на будівлі по кожному господарству та за відсутності таких з площами будівель, зазначених у погосподарських книгах с. Дубівці, узагальнила їх, склавши списки, які в свою чергу підписав голова сільської ради ОСОБА_6, внаслідок чого виплата грошової допомоги потерпілим від стихійного лиха відбулася по завищених на 3 342,1 кв. м. площах пошкоджених будинків 194-м потерпілим, яким зайво було виплачено 3 062 832 грн, чим державним інтересам завдано значних матеріальних збитків. Дані порушення встановлено під час проведеного розслідування по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, тому позивач просив суд задовольнити позов.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь Держави в особі Управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області заподіяну шкоду в розмірі 3 062 832 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру матеріальних збитків, що підлягають стягненню з відповідачів, шляхом зменшення суми заподіяної шкоди, що підлягає стягненню, до 614 380 грн.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2014 року і ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах Держави в особі Управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2014 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги обґрунтовані порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 2008 рік відповідач ОСОБА_6 перебував на посаді сільського голови с. Дубівці, Галицького району, Івано-Франківської області, а ОСОБА_7 працювала секретарем Дубовецької сільської ради.

Внаслідок стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року було пошкоджено будівлі мешканців с. Дубівці Галицького району, Івано-Франківської області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2008 року N 689 затверджено Порядок використання у 2008 році субвенцій з державного бюджету обласним бюджетам Вінницької, Івано-Франківської, Закарпатської, Львівської, Тернопільської та Чернівецької областей, міському бюджету м. Чернівців для ліквідації наслідків стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року, яким визначено механізм використання субвенцій з державного бюджету обласним бюджетам Вінницької, Івано-Франківської, Закарпатської, Львівської, Тернопільської та Чернівецької областей, міському бюджету м. Чернівців для ліквідації наслідків стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року (п. 1).

Відповідно до п. 2 згаданого Порядку, субвенція спрямовується на виплату часткової допомоги сім'ям, які постраждали внаслідок стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року (далі - допомога), зокрема для: будівництва та придбання житла; капітального та поточного ремонту пошкодженого житла; відшкодування вартості зруйнованих господарських приміщень, втраченого майна і сільськогосподарської продукції на городах та присадибних ділянках…

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2008 року N 688 затверджено Порядок обстеження майна, пошкодженого унаслідок стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року, яким визначено механізм обстеження житлових будинків, квартир (їх частин) незалежно від форми власності, господарських споруд, інженерних мереж і споруд, об'єктів соціально-культурного призначення (далі - об'єкти) та земель, відведених громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння, випасання худоби і товарного сільськогосподарського виробництва (далі земельні ділянки), що зазнали пошкодження унаслідок стихійного лиха у липні 2008 року (п. 1).

Відповідно до п. 2-3 згаданого Порядку, обстеження проводиться на підставі заяви, що подається органові місцевого самоврядування за місцем розташування об'єкта та/або земельної ділянки.

У разі потреби до складу комісії залучаються представники органів внутрішніх справ, землевпорядної служби, інженер-будівельник, фахівці бюро технічної інвентаризації, державної санітарно-епідеміологічної служби, житлово-комунального господарства, проектних, науково-дослідних та інших установ і організацій, а також депутати місцевої ради.

Відповідно до п. 8 згаданого Порядку, на підставі актів обстеження об'єктів та/або земельних ділянок орган місцевого самоврядування узагальнює відомості про об'єкти та/або земельні ділянки, їх власників, користувачів, наймачів, орендарів або організацій, що надають послуги з утримання об'єктів, та в триденний строк надсилає їх райдержадміністрації.

Райдержадміністрація складає на підставі зазначених відомостей зведений реєстр по району і в дводенний строк надсилає його облдержадміністрації.

Облдержадміністрація формує на підставі зведених реєстрів загальний реєстр по області і надсилає його Мінекономіки та Мінагрополітики.

Районним судом встановлено, що рішеннями Дубівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 30 липня 2008 року та від 24 серпня 2008 року сформовано комісії по обстеженню житлових будинків та земельних ділянок після стихійного лиха (т. 2 а. с. 99, 109 Кримінальної справи № 320722).

Даними комісіями протягом серпня-грудня 2008 року проводились обстеження будинків та господарських споруд мешканців с. Дубівці, Галицького району Івано-Франківської обл. та складались відповідні акти обстежень та дефектні акти.

ОСОБА_7, будучи секретарем Дубівської сільської ради, протягом серпня-грудня 2008 року склала списки громадян про надання допомоги для ліквідації наслідків стихійного лиха, в яких вказала завищені на 3580,70 кв. м. площі пошкоджених житлових будинків 204 жителів с. Дубівці.

ОСОБА_6, перебуваючи на посаді сільського голови с. Дубівці, Галицького р-ну, Івано-Франківської області, не перевірив відомостей у зазначених списках, завірив їх та подав до управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації (т. 2 а. с. 130-173 Кримінальної справи № 326513).

Факт складання списків ОСОБА_7 та завірення їх ОСОБА_6 визнається сторонами.

Постановою Галицького районного суду від 29 грудня 2011 року встановлено вину ОСОБА_6 у вчиненні ним, як службовою особою, службової недбалості, яка проявилася у неналежному виконанні ним своїх службових обов'язків, через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам (без зазначення розміру такої шкоди) та звільнено його від кримінальної відповідальності по ст. 367 ч. 2 КК України на підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року (а. с.7, т. 1).

Постановою Галицького районного суду від 10 липня 2013 року ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона, будучи службовою особою вчинила службову недбалість неналежно виконувала свої службові обов'язки, через несумлінне ставлення до них, що завдало тяжких наслідків інтересам держави, а саме завдало значної шкоди на суму 3 062 832 грн, звільнено її від кримінальної відповідальності по ст. 367 ч. 2 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року (а. с. 8-10, т. 1).

Цивільний позов, заявлений у кримінальній справі (а. с. 178-180 т. 6, Кримінальної справи № 326513) залишено без розгляду.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 1166, ч. 1 ст. 1174, ч. 4 ст. 1191 ЦК України, і виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд виходив з того, що до заявленого прокурором позову, не додано розрахунку заявлених до стягнення збитків, і що Акт позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації за період з 01 серпня 2008 року по 01 жовтня 2009 року, яка проводилась контрольно-ревізійним відділом в Галицькому районі з долученим розрахунком на суму 614 380 грн є єдиним доказом, з посиланням на який, прокурором заявлено позов на суму 3 062 832 грн.

Оскільки інших доказів прокурором та позивачем на обґрунтування заявленого цивільного позову не було надано, а представником відповідачів на спростування такого Акта теж не надано жодного доказу та не було заявлено клопотань про призначення будівельно-технічної чи бухгалтерської експертизи, право на яку йому було роз'яснено, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що позов слід вважати доведеним на суму 634 380 грн, яку з відповідачів слід стягнути на користь позивача в солідарному порядку.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

При розгляді справи в суді першої інстанції зазначений Акт не був предметом дослідження, оскільки такий доказ сторонами під час судового розгляду даної справи не подавався, в суді першої інстанції не досліджувався, а суд першої інстанції, приймаючи рішення на нього посилання не здійснював.

У відповідності до частини другої статті 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Вперше зазначений Акт як письмовий доказ у справі згадується апеляційним судом, однак, здійснюючи посилання на новий доказ, апеляційним судом не вказується на наявність поважних причин, які зумовили неможливість подання та дослідження такого доказу під час розгляду справи судом першої інстанції. Такий доказ не може бути визнаний належним та таким, з посиланням на який може бути зроблено висновок чи надана правова оцінка правовідносинам між сторонами при вирішенні даного спору, а тому наявні підстави вважати, що оскаржуване в касаційному порядку рішення апеляційного суду ґрунтується на припущеннях і не відповідає вимогам ч. 4 60, ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Крім того, беручи за основу такий Акт як доказ у справі (а. с. 57-64, т. 2), апеляційний суд не звернув уваги те, що в ньому є розбіжності щодо розміру збитків, спричинених Державі внаслідок зайвого нарахування та виплати потерпілим відповідної допомоги: у п. 4 зазначено - 2 860 220 грн; у п. 5 зазначено - 634 380 грн.

Також апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції неправильно обрано спосіб визначення заподіяних неправомірними діями відповідачів збитків.

При цьому, суд зазначив, що загальновідомим є явище, коли у сільській місцевості мають місце непоодинокі випадки проведення громадянами, які там проживають, різного роду добудов до існуючих будівель (веранди, житлових кімнат, літньої кухні, тощо) без погодження з відповідними органами архітектури, а отже збільшені площі насправді існують, але не внесені у технічні паспорти на будівлі та не відображені у погосподарській книзі.

Проте такий висновок апеляційного суду суперечить п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з якого визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Жодних доказів на обґрунтування висновку про наявність таких будівель у мешканців с. Дубівці, яким були виплачені кошти на ліквідацію наслідків стихійного лиха, судом апеляційної станції не наведено, ніякі письмові матеріали з цього питання безпосередньо у судовому засіданні не досліджувались та не перевірялись.

Обґрунтовуючи вимоги вказаних вище касаційних скарг, заявники крім іншого звертають увагу касаційного суду на порушення апеляційним судом при розгляді справи вимог ст. 303 ЦПК України і такі доводи заявників є обґрунтованими.

Порушення апеляційним судом норм ст. 303 ЦПК України призвело до ухвалення судового рішення, яке законним і обґрунтованим визнати неможна, а тому, з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України, оскаржуване в касаційному порядку судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7, першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Держави в особі Управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

В.М. Коротун

О.В. Умнова