22-ц/775/473/2015(м)
Категорія 50 Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Мироненко І.П., Пономарьової О.М.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості по аліментам та пені за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та пені і просила стягнути заборгованість по сплаті аліментів 13 346,23 грн., пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 245 096,19 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 24 червня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 13 346,23 грн. та неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 1 квітня 2008 року по 24 червня 2014 року в розмірі 20 000 гривень, а всього 33 346,23 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 8 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року ухвалу апеляційного суду Донецької області від 08 жовтня 2014 року, в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за аліментами, скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 24 червня 2014 року та вказану ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції про стягнення з нього заборгованості по аліментам в сумі 13 346,23 грн. та просить ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у

задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з відмовою позивачці у позові про стягнення заборгованості по аліментам за таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 має заборгованість по аліментам і у зв'язку із спором щодо її розміру між сторонами визначав таку у сумі 13 346,23 грн. та стягнув у цьому розмірі з останнього на користь позивачки. Крім того, відповідач не заперечував проти наявності заборгованості по аліментам і визначений позивачкою розмір заборгованості не спростував.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб сторони розірвали 17 березня 2005 року (а.с.8-9). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 11 жовтня 2004 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частині з усіх видів заробітку і до повноліття дитини, починаючи з 5 жовтня 2004 року.

На час досягнення ОСОБА_5 повноліття відповідач ОСОБА_3 мав заборгованість по оплаті аліментів на користь ОСОБА_2

Відповідно до ст. 187 цього Кодексу, заборгованість за аліментами, які стягуються погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197, 274 СК України.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має вчиняти дії по стягненню аліментів у т. ч. заборгованості за аліментами в разі виникнення такої. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відтак, при відсутності такого спору, заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Зі справи вбачається, що постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ від 14 жовтня 2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-7095 від 15 листопада 2004 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів.

23 вересня 2010 року винесено постанову про закриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-7095 від 15 листопада 2004 року у зв'язку із закінченням строку для даного виду стягнення.

Згідно з довідкою Орджонікідзевського ВДВС № 2227/3.3-41-С-16/425-10 від 22 серпня 2013 року сума заборгованості за аліментами ОСОБА_3, у період з квітня 2008 року по 8 червня 2010 року, становить 12 800 грн.

Частиною 4 ст. 194 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення в судовому порядку у іншій справі, а тому, рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по аліментам не може залишатися без змін.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими

3) невідповідність висновків суду обставинам справи

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, дійшовши висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції, в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, апеляційний суд виходить з того, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по аліментам в розмірі 13 346,23 грн. не відповідає нормам матеріального права, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з відмовою ОСОБА_2 у позові про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 13 346,23 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: О.М.Пономарьова

І.П.Мироненко