АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Родовід Банк» про визнання недійсним кредитний договір №77.1/АА-01390.08.2 від 28.07.2008.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.10.2015 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що судом не було проведено попереднє судове засідання, порушено принцип диспозитивності. В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом було відмовлено витребувати у відповідача оригінал кредитного договору, звукозапису, ігнорування обставин, в яких перебуває апелянт. Зазначив, що умовами кредитного договору порушенні його права як споживача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який наполягав на задоволенні позовних вимог, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Справа № 756/8976/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14745/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кричина А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2008 між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №77.1/АА-01390.08.2, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 207 217 грн., зі сплатою 19 % річних за користування кредитом, терміном по 28.07.2015 (а. с. 8-9). З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 28.07.2008 між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 77.1/АА-01390.08.2-3/П, згідно якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком за зобов'язаннями позивача (а. с. 10). Позивач, вважаючи, що умови кредитного договору не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують його права як споживача, звернувся з відповідним позовом до суду.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що кредитний договір може бути визнаний судом недійсним за умов доведеності позивачем факту істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін .

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає висновки суду щодо відмови у задоволенні позову правильними.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань .

Також, на думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження, при розгляді справи в порядку апеляційного провадження, і факти порушення судом першої інстанції принципу диспозитивності, які потягнули за собою неправильного вирішення справи по суті.

Посилання апелянта на порушення відповідачем при укладанні вищевказаного кредитного договору вимог, які містяться в Листі НБУ від 16.06.2007 №40-117/2091-6136 «Про окремі питання практичного застосування Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», також не спростовує висновків суду першої інстанції.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Як вбачається з матеріалів справи, укладеним договором були передбачені розмір процентної ставки, розмір сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту. Відповідно до п. 7.9 кредитного договору, позичальник, підписуючи цей договір, підтверджує, що він отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою Банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Згідно з Інформаційного листа про орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначена реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту, з якого вбачається можливість вибору клієнтом мінімального та максимального терміну кредитування, прозорість нарахування відсотків (а. с. 13-14). Також вся інформація про умови кредитування міститься і в Детальному розписі сукупної вартості кредиту(Додаток 1 до кредитного договору) ( а. с. 11-12).

Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином. Також, заявник не був позбавлений права звернутися за юридичною допомогою до моменту підписання кредитного договору, а також ініціювати зміни в умови договору, які на думку ОСОБА_2 порушують його права. Проте, позивач своїм правом не скористався, договір підписав добровільно, а тому зобов'язаний його виконувати.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що позивач протягом тривалого часу проводив оплату на виконання кредитних зобов'язань і з даним позовом звернувся лише в 2015 році.

Доводи апелянта про те, що судом було відмовлено в витребуванні у відповідача оригінал кредитного договору та звукозапису не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України, у заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Таким чином, з урахуванням правила належності доказів суддя повинен розв'язати питання про необхідність витребування доказу.

Матеріали справи містять кредитний договір належним чином засвідчений, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для витребування у відповідача його оригіналу.

Посилання апелянта на обставини, в яких він перебуває та те, що умовами кредитного договору порушені його права як споживача є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 Закону. Разом з тим ні ст. 15, ні ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачають такий вид відповідальності як визнання недійсним договору внаслідок ненадання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (послугу).

Тобто, навіть у разі ненадання в повному обсязі вказаної інформації така обставина сама по собі не може слугувати підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Необґрунтованим є посилання апелянта на те, що внаслідок укладення кредиту в іноземній валюті умови такого договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс, оскільки зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті (в Умовах було роз'яснено про можливість отримання кредиту в національній валюті).

В зв'язку з наведеними обставинами вважати, що банк не надавав позивачу інформації по спірному договору, правових підстав не має.

Доказів того, що при укладенні кредитного договору з боку відповідача мали місце дії, які призвели до омани позивача (що є підставою для визнання договору недійсним), в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивач також не надав, в зв'язку з чим і дана обставина не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук