Провадження № 4-с/761/314/2015
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Михнюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Савчука К.П. , -

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із зазначеною скаргою, в якій просила суд: визнання незаконним акту опису та арешту транспортного засобу «Хундай» державний номерний знак НОМЕР_1, винесеного 01.10.2015 року старшим державним виконавцем Савчуком К.П. відділу ДВС у Шевченківському районі в м.Києві та зобов»язання вказаний відділ ДВС повернути вказаний автомобіль скаржнику.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.12.2013 року було видано виконавчий лист та за заявою стягувача державним виконавцем було відкрито 24.09.2014 року виконавче провадження шляхом винесення постанова про відкриття виконавчого провадження, та 16.10.2014 року винесено постанову про накладення арешту майно боржника і оголошено забороно його відчуження. В подальшому 01.10.2015 року державним виконавцем Савчук К.П. було здійснено виїзд на до будинку АДРЕСА_1 в м.Києві, де на території іншої району міста у відсутність власника майна - боржника ОСОБА_1, було складено акт арешту і опису майна - автомобіля НОМЕР_2. Вказаний акт не відповідає вимогам ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки складений не за місцем роботи державного виконавця, а в іншому районі, виконавець не вжив заходів щодо пошуку інших джерел отримання доходу боржником, зокрема не стягує суму боргу із заробітної плати боржника, та не передав вилучений автомобіль на зберігання боржнику. З викладених підстав оскаржувані постанови державного виконавця винесені з порушення вказаних норм закону, а тому підлягають скасуванню.

В судовому засідання представники заявника ОСОБА_1 підтримали доводи його скарги та просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Суб'єкт оскарження, державний виконавець головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Бучко В.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаної скарги, зазначивши, що при відкриття провадження та винесені інших документів та вчиненні дій державний виконавець діяв у відповідності до законодавства. Крім того, державний виконавець дотримався вимог закону при складенні акту опису та арешту автомобіля боржника. Вказаний автомобіль було виявлено працівниками поліції, повідомлено ДВС і передано на зберігання уповноваженому представнику ДП «Інформаційний центр» для проведення подальшої реалізації в рахунок погашення боргу.

Дослідивши подані документи та оглянувши копії матеріалів виконавчого провадження №44810935, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Так, судом встановлено, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.12.2013 року у справі №761/23540/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошових коштів в загальному розмірі - 976 834,78 грн. 01.04.2014 року було видано виконавчий лист.

Вказаний виконавчий лист стягувачем із заявою про відкриття виконавчого провадження було направлено відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, наслідком чого було винесення державним виконавцем постанови від 24.09.2014 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі - 976834,78 грн.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.19 Закону України «про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, а за умовами частини шостої цієї статті - постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання сторони скаржника на те, що йому не було відомо про існування відкритого виконавчого провадження і необхідності погашення боргу, оскільки як вбачається з матеріалів справи він був обізнаний як про судове рішення про стягнення з нього боргу, так і про вчинення виконавцем дії щодо примусового виконання рішення суду. Зокрема,наявними в матеріалах виконавчого провадження копіями актів державного виконавця від 23.10.2014 року та розписками у вимозі виконавця підтверджується факт повідомлення про здійснювані виконавцем дії з примусового виконання рішення суду особи, що перебувала у квартирі боржника, здійснюючи догляд за його хворою матір»ю. При цьому, вказана особа, отримаючи оплату за такі послуги від боржника, не могла не повідомити його про прихід державного виконавця.

У відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядаючи вимоги скаржника у відповідності до змісту поданої ним скарги, судом встановлено, що 16.10.2014 року державним виконавцем Шевченківського РУЮ в м.Києві Бучко В.В. було винесено постанову про арешт на все майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За умовами ч.1 ст.52 вказаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ст.57 зазначеного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Зважаючи на відсутність доказів сплати скаржником боргу в розмірі - 976 834,78 грн., який скаржник не надав і суду на час розгляду справи, державним виконавцем вживались заходи по встановленню рухомого та нерухомого майна боржника, інших його доходів, здійснювався його виклик з метою виконання рішення суду про стягнення боргу шляхом накладення арешту на майна чи звернення стягнення на кошти.

Згідно п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Як вбачається з огляду матеріалів виконавчого провадження, державний виконавець вживав усіх передбачених вказаними вимогами законодавства та Законом України «Про виконавче провадження» заходів по встановленню майна боржника, але із наявного майн було виявлено лише належний боржнику автомобіль НОМЕР_3, який як і все інше майно у відповідності до постанови державного виконавця від 16.10.2014 року було заарештовано.

Посилання скаржника на поспішність дій державного виконавця, що виразились у арешті автомобіля боржника при наявності інших джерел доходу у вигляді отримуваної заробітної плати, не ґрунтуються на досліджених судом матеріалах виконавчого провадження, з якого вбачається про достовірне встановлення державним виконавцем відсутності будь-яких офіційно отримуваних доходів боржником.

При цьому, виявлений автомобіль НОМЕР_3 актом опису та арешту майна від 01.10.2015 року було детально описано та за актом приймання-передачі від 01.10.2015 року за №011070 передано представнику Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а в подальшому постановою від 15.10.2015 року представнику ДП «Сетам» для зберігання і подальшої реалізації в рахунок погашення боргу боржника перед стягувачем.

Зважаючи на те, що державний виконавець при винесені оскаржуваного акту опису та арешту від 01.10.2015 року діяв у межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень та стороною скаржника не було доведено в судовому засідання порушення державним виконавцем конкретних його норм, які б призвели до скасування або визнання не законним вказаного акту опису та арешту, суд вбачає підстав для визнання таких дій державного виконавця по його складанню і винесенню протиправними та скасування акту.

Також, з врахуванням вимог ст.59 вказаного Закону та того, що вказаний транспортний засів скаржника арештований, перебуває на зберігання з метою його подальшої реалізації, а незаконності дій державного виконавця судом не встановлено, суд не знаходить підстав для задоволення вимог скаржника щодо передачі йому вказаного автомобіля на зберігання.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За вимогами ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд встановив, що постановою державного виконавця від 24.09.2014 року про відкриття виконавчого провадження та діями державного виконавця з винесення акту опису та арешту майна від 01.10.2015 року автомобіля НОМЕР_4 не було порушено права і свободи заявника у зв'язку з виконанням рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.12.2013 року у справі №761/23540/13-ц, усі дії державного виконавця у цьому виконавчому провадженні щодо винесення вказаного акту опису та арешту вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі - 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 293, 294, 386, 387 ЦПК України, ст. 11, 17,19, 22, 23 Закону України "Про виконавче провадження"; суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Савчука К.П. щодо визнання незаконним акту опису та арешту транспортного засобу «Хундай» державний номерний знак НОМЕР_1, винесеного 01.10.2015 року, та зобов»язання повернути вказаний автомобіль у виконавчому провадженні №44810935 від 24.09.2014 року, - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 487 /чотириста вісімдесят сім/ грн. 20 коп.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: