У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції про зняття арешту з майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда

від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2012 року з ОСОБА_5 на її користь стягнуто неустойку (пеню) за прострочення аліментів. На виконання зазначеного рішення Ленінським судом м. Кіровограда видано виконавчий лист від 16 травня

2013 року № 1111/9506/12, на підставі якого постановою Кіровського ВДВС від 29 травня 2013 року відкрито виконавче провадження № 38096978.

Також позивачка вказувала, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2014 року затверджено мирову угоду, відповідно до якої ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу передав

ОСОБА_4 напівпричіп «BARTOLETTI», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та напівпричіп «BARTOLETTI», 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Оскільки на виконанні у Кіровському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 43997302 про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів, у межах якого на вищезазначені напівпричепи накладено арешт, що унеможливлює виконання рішення суду щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, ОСОБА_4 просила суд зняти арешт з вказаного майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що спірне майно було арештовано державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь КОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_7, ТОВ «Спецторг Транс», ПАТ «Імексбанк», Кіровоградської районної ради різних сум грошових коштів за різними судовими рішеннями.

Посилання ОСОБА_4 в касаційній скарзі на наявність виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів з ОСОБА_5 на її користь не може бути безумовною підставою для звільнення з-під арешту спірного майна.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана