АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/11/15 Головуючий 1 інст. - Уханьова І.С.
Справа № 617/1017/13-ц Доповідач - Кісь П.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 16 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Старосалтівської селищної ради Вовчанського району, відділу Держеземагенства в Вовчанському районі Харківської області про визнання рішень недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

12.06.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вище зазначеним позовом який в подальшому уточнила і просила: визнати недійсним рішення XXXI сесії IV скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 05 серпня 2005 року про надання дозволу ОСОБА_4 на оформлення проекту відводу земельної ділянки; визнати недійсним рішення Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області віл 09 серпня 2006 року про затвердження проекту відводу земельної ділянки та надання згоди на оформлення договору оренди земельної ділянки; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладений між Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області та ОСОБА_4 13 травня 2010 року, зареєстрований 21 травня 2010 року у Вовчанському районному відділі Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»; скасувати реєстраційний запис № 07 від 21 травня 2010 року у єдиному реєстрі договорів оренди земельних ділянок, оформлений у Вовчанському районному відділі Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на ім'я ОСОБА_4; скасувати право оренди ОСОБА_4 вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 Вовчанського район Харківської області згідно свідоцтва про право власності, яке було видане 08.10.2003 р. на підставі рішення Старосалтівської селищної ради № 63 від 30 вересня 2003 р. (право власності зареєстроване у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1566 08 жовтня 2003 р.). За вказаним житловим будинком була закріплена земельна ділянка пл. 0,2300 кв.м, який знаходиться безпосередньо біля житлового будинку.

Рішенням Старосалтівської селищної ради № 92 від 09 липня 1999 р. їй були передані у власність 0,12 га земельної ділянки з належних мені 0,2300 кв.м для обслуговування житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область, Вовчанський район, АДРЕСА_1 (на сьогоднішній день - АДРЕСА_1), на який був виданий державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований у книзі державних актів на право приватної власності на землю під № 753 від 12 листопада 2002 р. До надання їй державного акту приватним підприємством «СПЕЦ» були виконані роботи зі встановлення зовнішніх меж земельної ділянки та складена технічна документація для виготовлення державного акта на право приватної власності на землю.

З метою вирішення питання про передачу їй решти прилеглої земельної ділянки, яка знаходилася у її користуванні, вона звернулася з відповідною заявою до Старосалтівської селищної ради.

У червні 2010 року їй стало відомо від сусідів, що 13 травня 2010 р. Старосалтівською селищною радою з ОСОБА_4 був укладений договір оренди на вищевказану земельну ділянку. 21 травня 2010 року вказаний договір був зареєстрований Вовчанським РВ ХРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» у державному реєстрі за №07.

З того ж 2010 р. відповідачка ОСОБА_4 почала пред'являти до позивачки свої претензії у частині користування земельної ділянки, яка знаходиться у її приватній власності. З метою захисту свого право приватної власності вона змушена була звернулась до суду з позовом. (т.1 а.с.129-132, 164-168)

ОСОБА_5 проти позову заперечувала, вказуючи, що вона у передбаченому законом порядку набула права оренди спірної земельної ділянки, так як ще у 2002 р. купила житловий будинок АДРЕСА_1 в с.Петровське Вовчанського району, за продавцем у ОСОБА_6 за якою була закріплена на правах користування земельна ділянка, розташована за ділянкою №7 по цій же вулиці. Ця ж земельна ділянка у подальшому і їй надавалася у користування для ведення огородництва. Рішенням сесії Старосалтівської селищної ради від 05.08.2005 р. їй був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,14га, розташованої за садибою АДРЕСА_1 на її замовлення фірма «Оріон» виготовила відповідну технічну документацію, а на сесії Старосалтівської селищної ради 09.08.2006 р. було прийнято рішення про затвердження вказаної технічної документації і укладення з нею виконавчим комітетом договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Вовчанського районного Харківської області від 16.12.2013 р. та додатковим рішенням Вовчанського районного Харківської області від 04 березня 2014 р. у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповноті з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновок експертизи від 29.03.2013 р. № 10882 з цих же питань, проведеної ХНДІСЕ ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса при розгляді такого ж її позову, який вказує на порушення, які відбулися при відведені земельної ділянки ОСОБА_4, оскільки частина земельної ділянки площею 464,77 кв.м., яка була надана в оренду ОСОБА_4 нашаровується на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у с. Петрівське Вовчанського району Харківської області і яка належить на праві приватної власності апелянту. Також, ОСОБА_3 зазначає, що вона не порушувала строки позовної давності, оскільки дізналась про порушення свого права лише у 2010 р., коли відповідач по справі почала висловлювати свої претензії на належну їй земельну ділянку. Крім того, позивач та її представник, просили провести судову земельно-технічну експертизу для з'ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі землеустрою.

В суді апеляційної інстанції позивач і її представник апеляційну скаргу підтримали і просили, задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, а в поданих апеляційному суду заявах просили справу розглянути за їх відсутністю, апеляційну скаргу відхили, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Висновки судової земельно-технічної експертизи №7439, проведеної 24.12.2014 р. експертами ХНДІСЕ ім. засл. професора М.С.Бокаріуса на стадії апеляційного провадження, відповідач ОСОБА_4 просила не приймати до уваги, вважаючи його незаконним та необґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонам на оспрююються ті обставини, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в селі Петровське Вовчанського району Харківської області, згідно свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок, виданого 08.10.2003 р. на підставі рішення Старосалтівської селищної ради №63 від 30.09.2003 р., зареєстрованого Вовчанським БТІ за реєстровим №1566 від08.10.2003 р. (а.с.11).

Також ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,12 га, яка, згідно рішення Старосалтівської селищної ради №92 від 09.06.1999 року, була надана їй для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (до перейменування частини вулиці в с.Петровське рішенням №123 від 01.10.1999 року Старосалтівської селищної ради адреса земельної ділянки облікувалася за АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_4, мешканка м.Харкова, згідно договору купівлі-продажу, укладеного нею 02.08.2002 року нею та гр.-кою ОСОБА_6, викупила у останньої житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,9373 га, розташовані по АДРЕСА_2 в с.Петровське Вовчанського району Харківської області.(т.1 а.с.57). Даних про реєстрацію вказаного договору в БТІ відповідачем суду не надано.

Рішенням Старосалтівської селищної ради від 05 серпня 2005 р. надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,14 га, розташованих за садибою АДРЕСА_1 в с.Петровське для городництва з метою передачі її в користування на умовах оренди (т.1 а.с.34).

Рішенням Старосалтівської селищної ради від 09.08.2006 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлено зовнішніх меж та розробки документації для оформлення права користування на умовах оренди на 49 років на земельну ділянку площею 0,1358 га, розташовану по АДРЕСА_1 для огородництва ОСОБА_4, виконаною Вовчанською приватною фірмою «Оріон». Цим же рішенням приписано укласти договір оренди земельної ділянки (т.1 а.с.33).

13 травня 2010 року Старосалтівською селищною радою і ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1358 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 в с.Петрівське (без зазначення адреси) на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області для ведення огородництва строком на 5 років. Договір оренди зареєстровано 21.05.2010 року Вовчанським РВ ХРФ ДП «Центр ДЗК» (т.1 а.с.22-24).

Обґрунтовуючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вказував, що оскаржені ОСОБА_3 рішення Старосалтівської селищної ради та договір оренди спірної земельної ділянки вчинені відповідно до встановленого законом порядку, в межах передбаченої законом компетенції, що позовні вимоги ОСОБА_3 та її представником не доведені.

Крім того, вказував суд, позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними рішень Старосалтівської селищної ради від 05.08.2005 року і від 09.08.2006 року з порушенням передбаченого ст.ст.256,257 ЦК України трирічного строку позовної давності і не зверталася до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку.(т.1 а.с.187-190).

З таким рішенням колегія суддів погодитися не може і вважає, що воно підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що внаслідок прийняття оскаржених нею рішень Старосалтівської селищної ради від 05.08.2005р. і від 09.08.2006р. та укладення на їх підставі ОСОБА_4 і Старосалтівською селищною радою договору оренди земельної ділянки від 13.05.2010 року було порушено її право власності на раніше надану їй у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 Харківської області, оскільки при розробці технічної документації на замовлення відповідача ОСОБА_4 сталося нашарування земельної ділянки, що надавалася їй в оренду на земельну ділянку, яка є її, ОСОБА_3, приватною власністю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалася на ту обставину, що вона звернулася у 2009 році до Старосалтівської селищної ради з метою отримання у власність решти земельної ділянки з тих 0,23 га, якими фактично користувалася і які були закріплені за належним їй на праві приватної власності домоволодінням АДРЕСА_1 і рішенням Старосалтівської селищної ради від 29.04.2009 року їй було надано дозвіл на розроблення проекту відводу вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,11 га для ведення особистого селянського господарства.

Під час проведення на її замовлення землевпорядкувальною фірмою «Істок» розробок земельно-кадастрової документації відповідач ОСОБА_4 стала пред'являти їй претензії з приводу прав на земельні ділянки і саме тоді вона довідалася, що ОСОБА_4 отримала в оренду земельну ділянку, уклала 13.05.2010 року зі Старосалтівською селищною радою довір оренди, посилаючись на який вимагає надавати їй проїзд шириною 4 м. на вказану земельну ділянку через земельну ділянку, яка є її, ОСОБА_3, приватною власністю. На її запит вона отримала листа в.о. голови Старосалтівської селищної ради за вих.. №113 від 01.03.2012 року про те, що дійсно у 2010 році був укладений договір оренди спірної земельної ділянки з ОСОБА_4

За захистом порушеного права вона звернулася у 2010 році з позовом до суду, однак за клопотанням представника Старосалтівської селищної ради, який вважав, що спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд залишив її позов без розгляду. У 22011 році вона звернулася до суду з адміністративним позовом до тих же осіб, що і в цій справі, були витребувані відповідні письмові докази, експертами ХНДІСЕ проведена судово-будівельна експертиза, яка підтвердила порушення меж належної їй на праві приватної власності земельної ділянки по АДРЕСА_1 внаслідок накладення земельної ділянки, яка надана в оренду ОСОБА_4

Адміністративний позов у вказаній справі був залишений судом без розгляду за її заявою, яку вона змушена була подати у зв'язку з тим, що 01.03.2013 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.7 постанови №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності» надав роз'яснення, що справи даної категорії повинні вирішуватися у порядку цивільного судочинства. Посилаючись на зазначене, вважає, що до суду звернулася в межах передбаченого законом трирічного строку позовної давності, виходячи з того, що про порушення її прав довідалася лише у 2010 році.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що цивільне судочинство, згідно ст.10 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, частина 4 ст.10 ЦПК України передбачає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст.214,215 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а також вирішує інші передбачені законом питання. В мотивувальній частині рішення суд повинен зазначити встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Зазначені норми процесуального закону судом першої інстанції не дотримані.

Суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову з двох несумісних підстав: за недоведеністю позовних вимог про порушення права власності внаслідок прийняття незаконних рішень і у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, згідно ст.267 ЦК України, якою передбачено наслідки спливу позовної давності, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення сплив строку позовної давності, є самостійною підставою для відмови у позові і застосовуватися лише за умови, якщо суд прийде до висновку про те, що право позивача було порушено.

Ухвалюючи рішення, суд залишив поза увагою основні доводи, а також надані позивачем та її представником докази, посилаючись на які вони обґрунтовували свої вимоги, а саме: обставини, за яких позивач довідалася про порушення її прав власника на земельну ділянку і звернення до суду з позовами, як доказ дотримання вимог закону щодо строків позовної давності, а також висновок судової будівельно-технічної експертизи №10882 від 29.03.2013р., яким встановлено, що частина земельної ділянки, яку орендує ОСОБА_4, накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в с.Петрівське, власником якої є ОСОБА_3 (т.1 а.с.93-97).

Суд першої інстанції безпідставно залишив без задоволення клопотання позивача про витребування з канцелярії суду і дослідження письмових доказів матеріалів справи №2-а/617/2/13 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Старосалтівської селищної ради, управління Держкомзему у Вовчанському районі Харківської області про визнання рішень і договору оренди недійсними.

Аналіз письмових доказів у зазначених справах свідчить, що ОСОБА_3 від самого початку звернення за захистом порушеного права, як при звернення з адміністративним позовом так і при зверненні до суду з тим же позовом до тих же осіб у порядку цивільного судочинства вказувала про те, що її право власника земельної ділянки порушено внаслідок надання ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки, яка частково нашаровується (накладається) на належну їй на праві власності земельну ділянку.

Вирішення даного спору, враховуючи обставини, на які посилаються сторони, неможливо без експертизи. Частиною 1 статті 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як за висновком судової будівельно-технічної експертизи №10882 від 29.03.2013 року, провадження якої здійснено в межах справи №2-а/2008/24/12 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Старосалтівської селищної ради, Управляння Держкомзему у Вовчанському районі, так і за висновком судової земельно-технічно експертизи №7439 від 24.12.2014 року вбачається порушення прав власника земельної ділянки ОСОБА_3 орендарем ОСОБА_4 внаслідок накладення меж земельних ділянок.

Забезпечуючи рівність прав сторін суд апеляційної інстанції запропонував на вирішення експертів два варіанти вихідних даних, а саме: наданих позивачем ОСОБА_3 і наданих ОСОБА_4 За висновками експертизи у будь-якому з цих варіантів мається порушення прав позивача, а саме: за першим варіантом площа накладення земельних ділянок становить 104 м.кв., а за другим - 8 м.кв.

Відповідачами не надано належних доказів, які б спростовували висновки експертів про накладення меж земельних ділянок, а також доводи позивача щодо часу і обставин, коли вона довідалася про порушення її права власника земельної ділянки внаслідок прийняття рішень Старосалтівською селищною радою про надання ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки та укладення договору оренди.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.1 ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ч.2 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Ні Земельний кодекс України, ні Закону України «Про оренду землі», ні Закон України «Про місцеве самоврядування», на які посилалася Старосалтівська селищна рада, приймаючи 9 серпня 2006 року рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж та розробки документації для оформлення права користування ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 0,1358 га, виготовлену приватною фірмою «Оріон», а також укладаючи 13.05.2010 року з ОСОБА_4 договір оренди землі, не передбачали права Старосалтівської селищної ради, як органу місцевого самоврядування, при вирішенні питання про надання в оренду фізичній особі (ОСОБА_4.) земельної ділянки із земель відповідного населеного пункту розпоряджатися земельною ділянкою, яка є приватною власністю іншої особи (ОСОБА_3.) або обмежувати права власника земельної ділянки шляхом надання без його згоди належну йому земельну ділянку в оренду іншій особі.

Згідно ст.393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 09 серпня 2006 року і договору оренди земельної ділянки, укладеного 13 травня 2010 року Старосалтівською селищною радою і ОСОБА_4, зареєстрованого 21.05.2010 року Вовчанським районним відділом Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», підлягають задоволенню.

Підстави для задоволення інших позовних вимог ОСОБА_3 відсутні, оскільки позивачем не доведено, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що рішенням Старосалтівської селищної ради від 05.08.2005 року порушено права ОСОБА_3 Вказане рішення Старосалтівською селищною радою прийнято в межах компетенції, визначеної законом, матеріали, на підставі яких приймалося рішення, не містять даних про порушення меж земельної ділянки ОСОБА_3 чи іншого порушення її прав.

На час вирішення справи такий орган, як Вовчанський районний відділ Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», не існував, а покладати обов'язок щодо скасування реєстраційного запису №07 від 21.05.2010р. про реєстрацію спірного договору оренди земельної ділянки на інший реєстраційний орган, який не залучений до справи нормами цивільного судочинства не передбачено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 16 грудня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Старосалтівської селищної ради Вовчанського району, відділу Держеземагенства в Вовчанському районі Харківської області про визнання рішень недійсними задовольнити частково.

Визнати рішення Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 09 серпня 2006 року про затвердження проекту відводу земельної ділянки та надання згоди на оформлення договору оренди земельної ділянки недійсним.

Визнати договір оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою: Харківська область, Вовчанський район, с. Петрівське по вул. Набережній, укладений між Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області та ОСОБА_4 13 травня 2010 року, зареєстрований 21 травня 2010 року у Вовчанському районному відділі Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» недійсним.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: