АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2719/2014 Головуючий у 1-й інстанції: Вовк С.В.
Доповідач: Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Шиманського В.Й., Семенюк Т.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості по договору банківського вкладу,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 рокупозивач звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «Дельта банк» 7076 доларів США (в тому числі: 6485 - сума владу; 591 - сума відсотків) та 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач не виконує умов договору депозиту та не повертає йому внесок і відсотки, які були нараховані на вкладені ним кошти, що завдало йому моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 7076 доларів США, що станом на 22.12.2014 відповідно до курсу НБУ складає 111 584, 05 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити ухвалу про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що відповідно до пункту 9 Постанови Правління Національного банку України № 540 від 29.08.2014 р. «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» та відповідно до Постанови Національного банку України № 591 від 22.09.2014 року банкам було дозволено операції з продажу готівкової іноземної валюти одній особі в один операційний (робочий) день у сумі, що не перевищує в еквіваленті 3 000 гривень у межах однієї банківської установи.

Окрім того, резолютивною частиною рішення судом було стягнено лише суму вкладу та відмовлено у задоволенні інших вимог (щодо стягнення суми нарахованих відсотків та моральної шкоди). За матеріалами справи сума вкладу відповідно Договору №008-28547-111113 від 11 листопада 2013 року складає 6 485 дол. США, а сума 7 076 дол. США була заявлена позивачем як сума вкладу і відсотків.

Зазначив, що при наявності третейського застереження у договорі спір між AT «Дельта Банк» та позивачем повинен бути вирішений та врегульований в Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України».

Також апелянт вказав на те, що у судовому засіданні 22.12.2014 року суддею було відмовлено у задоволенні усіх клопотань відповідача, жодне з них не було розглянуто в достатньому обсязі. Не було вислухано пояснення представника відповідача, стосовно важливості пред'явлення сторонами будь-яких доказів по справі та неможливості розгляду справи по суті спору без наявності будь-яких доказів.

Представник ПАТ «Дельта Банк» свою апеляційну скаргу підтримав з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_1 проти скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що банк не виконує свої зобов'язання за договором банківського вкладу та не повертає в повному обсязі грошові кошти.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 11.11.2013 між сторонами було укладено договір № 008-28547-111113 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий Пенсійний», сума якого складає 5385 доларів США.

Відповідно до п. 1.7. договору на рахунок допускаються додаткові внески коштів, що разом із сумою, вказаною в п. 1.2. цього договору, становлять вклад.

Так, 13.11.2013 позивачем було додатково внесено на вкладний рахунок 1100,00 доларів США (а. с. 4).

Згідно п.п. 1.3.,1.4 договору вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок по 16.11.2014 р. включно з процентною ставкою 9.1 % річних.

25.11.2014 позивач звернувся до банку із письмовою заявою про повернення вкладу (а. c. 5), проте вклад повернуто не було.

Відповідно до ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За умовами ст.1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено , що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення (ст. 1060 ЦК України). Незалежно від виду вкладу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Виняток становлять вклади, зроблені юридичними особами на інших умовах повернення, що встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Таким чином, апеляційна інстанція погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти та нараховані відсотки, оскільки видача коштів за розпорядженням клієнта є обов'язком банку, встановленим ЦК України та умовами договору.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У своїй скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» вказує на те, що справу розглянуто судом всупереч наявному третейському застереженню.

Проте, такі доводи є безпідставними, оскільки згідно у п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами.

Посилання відповідача на те, що примусове виконання оскаржуваного рішення призведе до того, що банк в рамках виконавчого провадження повинен буде сплатити свої кошти, при цьому, залишиться зобов'язаним повернути кошти, які зберігаються на рахунку клієнта, є безпідставними, оскільки з моменту здійснення вкладу банк стає боржником, а вкладник, відповідно, кредитором.

Також колегія суддів звертає увагу те, що постанова правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 не може бути підставою для відмови позивачу в задоволенні позову, оскільки правовідносини між сторонами регулюються законом та договором й зазначене суперечить приписам Конституції України, норми якої мають вищу юридичну силу та пряму дію.

Враховуючи те, що видача коштів за розпорядженням клієнта є обов'язком банку, встановленим ЦК України та умовами договору банківського обслуговування, суд дійшов вірного висновку про задоволення позову в цій частині та зобов'язав відповідача видати позивачу готівкою одноразовою операцією через касу належні йому кошти в іноземній валюті.

У своїй скарзі апелянт вказує на те, що всупереч вимогам чинного законодавства, під час пред'явлення позовної заяви про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, позивачем було заявлено вимоги щодо стягнення грошової суми у іноземній валюті, які взагалі не можуть бути задоволені судом.

Разом з тим, апеляційна інстанція не знаходить порушення судом першої інстанції вимог законодавства, оскільки згідно Постанови Пленуму Верховного суду № 14 від 18.12.2009 р., у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Крім того, стягнуті судом кошти у розмірі 7 076 дол. США це і є сума депозиту та нарахованих відсотків.

Щодо тверджень представника банка про те, що суд не задовольнив клопотання про витребування доказів, то вони є такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки представник відповідача просив витребувати належні докази у ОСОБА_1 щодо суми залишку коштів відповідно до договору банківського вкладу (виписку банку), обґрунтованого розрахунку нарахованих відсотків (виписку банку) і т.п. (а.с.43-44), що взагалі, на думку судової колегії позбавлено логіки, тобто витребувати у позивача те, що знаходиться у відповідача.

Посилання апелянта на те, що суд порушив принцип змагальності сторін, то вони є також необґрунтованими, оскільки відповідач надавав суду свої письмові заперечення (а.с. 25-29) та був присутнім в судовому засіданні 22.12.2014 року.

Таким чином,відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді