АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4141/15 Справа № 205/7323/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у реалізації права користування земельною ділянкою та виконанні прав і обов'язків повіренного,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 усунути йому перешкоди у вільному проході та перебуванні на території земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та ОСОБА_4 було укладено усний договір доручення та на підставі нотаріально посвідченої довіреності НАВ №391557 від 13 серпня 2014 року уповноважив позивача бути повіреним у справах щодо земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Також, позивачу було надано право розпоряджатися вказаною земельною ділянкою на власний розсуд шляхом укладання договорів купівлі-продажу , попередніх договорів з правом підпису під договором та правом отримання грошових коштів. За усним договором доручення та за нотаріально посвідченою довіреністю НАВ №391557 від 13 серпня 2014 року, повіреними є також ОСОБА_3, ОСОБА_5.

У зв'язку із тим, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки, остання створює перешкоди йому у користуванні земельною ділянкою, на якій знаходиться майно, що йому належить, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 серпня 2014 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 діяти незалежно один від одного, приватизувати на його ім'я та в подальшому продати належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно розписки від 13 серпня 2014 року ОСОБА_4 заявив про те, що після проведення приватизації земельної ділянки розташованої за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, згідно довіреності від 13 серпня 2014 року, зобов'язується продати її ОСОБА_2. На даній земельній ділянці з дозволу ОСОБА_4 знаходяться будівельні матеріали, обладнання та інше майно, також встановлено паркан з метою їх схоронності, що належать на праві приватної власності ОСОБА_2, і на це майно він , 3-я особа, не претендуватиме у майбутньому (а.с.9).

Встановлено, що позивач та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2013 року (а.с.10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд правильно посилався на положення ст..1000 ЦК України, згідно якої за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Зазначаючи на те , що відповідача ОСОБА_3 перешкоджає позивачу виконувати обов»язки повіреного , останній не надав жодних доказів того, що відповідачкою вчиняються будь-які дії спрямовані саме на таке перешкоджання. Тобто позивачем не було доведено факту втручання відповідачки у його діяльність як повіреного щодо виконання вимог довіреності серії НАВ №391557 від13.08.2014 року, а тому доводи викладені в позові щодо протиправності поведінки відповідачки є безпідставними.

Відповідно ж положень до ст.. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і , щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Правильними являються і висновки суду з приводу безпідставності тверджень позивача про необхідність усунення перешкод з боку відповідачки ОСОБА_3 в користуванні спірною земельною ділянкою , розташованою за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Як вбачається з нотаріально посвідченої довіреності НАВ №391557 від 13 серпня 2014 року ОСОБА_4 уповноважив позивач та відповідачку і третю особу ОСОБА_5 приватизувати на його , ОСОБА_4, ім.»я земельну ділянку , розташовану за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Однак , в матеріалах справи відсутні , як і у позивача , які-небудь докази того , що самому ОСОБА_4 належить право користування спірною земельною ділянкою і , що таке право перейшло чи могло перейти до позивача. Оскільки ж права користування земельною ділянкою у позивача не виникло , він являється не належним позивачем за вимогами про усунення перешкод у користуванні спірною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи , оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Так , твердження про те , що позивачу надано право на розпорядження спірною земельною ділянкою не можна визнати обгрунтованими , оскільки таке право могло би виникнути у нього тільки після приватизації її на ім.»я ОСОБА_4 , як це передбачено вище вказаною довіреністю , і оформленням договору купівлі-продажу її , чого на даний час не було виконано.

Так , згідно до положень ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За правилом ст.317 ЦК України, змістом права власності - є право володіння, користування і розпорядження майном.

Таким чином для виникнення права користування слід мати відповідні повноваження користувача чи власника.

Посилання ж позивача на те , що на спірній земельній ділянці знаходяться будівельні матеріали , які йому належать та , до яких позивач не має в даний час доступу , що порушує його права повинні обґрунтовуватись іншими доказами та правовими нормами , які не пов»язані з правами та обов»язками повіреного та , які не тягнуть за собою обов»язку відповідачки надавати позивачу вільний прохід та перебування на території спірної земельної ділянки.

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М. Романюк

·