Справа № 459/1439/11 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/631/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4, у якому з врахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 20.08.2009 року, а саме, 351000 грн. основної заборгованості, 18584.42 грн. - річних, 54469,85 грн. - процентів за користування коштами, 29255.73 грн. - індексу інфляції, 2000 грн. - моральної шкоди та 8365,69 грн. коштів, витрачених ним на правову допомогу по даній справі.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 351000 грн. заборгованості за позикою, 18584,42 грн. - річних, 8365,69 грн. - на оплату правової допомоги по справі. В решті вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що судом першої інстанції не було з"ясовано обставини, що мають істотне значення для вирішення справи по суті, а саме, не було з"ясовано факту написання апелянтом розписки від 20.08.2009 року про отримання ним 30000 дол. США. Апелянт зазначає про те, що ОСОБА_2, невідомим способом були внесені зміни у розписку від 1997 року про позику 1500 дол. США, які апелянтом були повернуті, однак розписку позивач йому не повернув. Також апелянт вказує, що ухвалою суду першої інстанції від 20.06.2013 р. за його клопотанням, була призначена судово-почеркознавча та судово - технічна експертиза, для проведення якої експерти вимагали від ОСОБА_2 оригінал розписки, однак вимога експертів не була виконана. Оригінал розписки не оглядався судом першої інстанції, що на думку апелянта призвело до неправильного вирішення спору, оскільки наявність у позивача оригіналу розписки, датованої 20.08.2009 року, є єдиним доказом вимог позивача, а достовірність цього доказу судом першої інстанції не була встановлена. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 351000 грн. заборгованості за позикою, 18584,42 грн. - річних, 8365,69 грн. - на оплату правової допомоги по справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 умови укладеного договору позики не виконує, отримані за розпискою кошти не повертає, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність захисту майнового права позивач шляхом стягнення з відповідача спірної суми коштів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки такий зроблено без з"ясування фактичних обставин справи, і такий висновок суду, всупереч вимогам ст. 61 ЦПК України, ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції покликався на ст. ст. 525, 526, 527,530 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов"язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор приймаючи виконання повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов"язку.

Як вбачається з копії розписки, датованої 20.08.2009 року, ОСОБА_4 позичив 20 серпня 2009 року у ОСОБА_2 гроші в сумі тридцять тисяч доларів США (30000 дол. США), зобов"язавшись віддати по першій вимозі.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необгрунтованим, апелянт посилається на те, що позивач вніс зміни в розписку, написану в березні 1997 року про отримання ним 1500 дол. США, в частині що стосується суми позики та дати її отримання, що свідчить про фальсифікацію ним розписки, оригінал якої є єдиним та основним доказом, належність та достовірність якого не була перевірена судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи: роз"яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового чи особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Незважаючи на те, що на підтвердження матеріально - правової вимоги позивач повинен був додати до позовної заяви оригінал розписки, на яку поширюються вимоги ст. ст. 58 і 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, ОСОБА_2 додано лише копію розписки.

Оригінал розписки, датованої 20.08.2009 року, не досліджувався судом першої інстанції, про що у своїх доводах зазначає апелянт, підтверджується журналами судових засідань, не заперечувалось представником ОСОБА_2

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, 26.01.2015 року, в суді апеляційної інстанції заявила клопотання про надання для огляду оригіналу розписки, датованої 20.08.2009 р., мотивуючи тим, що оригінал такої не оглядався судом першої інстанції, її оригінал не був наданий на виконання вимоги експертів Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса, що було однією із причин неможливості надання висновків судово - почеркознавчої експертизи №3694 та судово- технічної експертизи документів №3695 за цивільною справою №2-1439/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про повернення коштів за договором позики, укладення якого підтверджується саме цією розпискою.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судому засіданні 26.01.2015 року повідомила суд апеляційної інстанції про неможливість надання суду оригіналу розписки в даному судовому засіданні, оскільки така є в матеріалах справи, які знаходяться в її розпорядженні, однак зобов"язалась представити оригінал розписки в наступне судове засідання, яке було призначене на 02.02.2015 року.

Разом з тим, в судове засідання апеляційного суду, 02.02.2015 року, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, незважаючи на вимогу апеляційного суду, оригінал розписки, датованої 20.08.2009 року, не представила, мотивуючи неправомірністю колегії суддів вимагати оригінал розписки, категорично відмовилася виконувати вимогу суду, зазначила про те, що оригінал розписки для огляду судом апеляційної інстанції не надасть.

Відмову представника позивача ОСОБА_3 надати для огляду судом апеляційної інстанції оригіналу розписки, яка має доказове значення на підтвердження матеріально - правових вимог позивача, належність та допустимість якої підлягає оцінці судом, колегія суддів розцінює, як ухилення від подання доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_7 та спростування заперечень представника відповідача щодо задоволення позову, як зловживання представником наданими йому законом правами та недобросовісним виконанням ним обов"язків.

Крім цього, як вбачається з повідомлення судових експертів Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса від 08.05.2014 р., що однією із причин неможливості надання висновків судово - почеркознавчої експертизи №3694 та судово - технічної експертизи документів №3695 за цивільною справою №2-1439/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про повернення коштів за договором позики, було невиконання вимоги про надання оригіналу досліджуваного документу, а саме, розписки, датованої 20.08.2009 року.

Висновки суду першої інстанції про підставність позову ОСОБА_2 грунтуються лише на підставі висновку судово - почеркознавчої та судово - технічної експертизи матеріалів документів за матеріалами цивільної справи №2-1439/11 №4003/4004 від 21.03.2013 року, однак на думку колегії суддів підставність позову ОСОБА_2 повинна встановлюватися з урахуванням як висновку судово - почеркознавчої експертизи експертизи, так і з врахуванням інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України, оскільки висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і підлягає належній оцінці в сукупності з іншими доказами.

З висновку судово - почеркознавчої та судово - технічної експертизи матеріалів документів за матеріалами цивільної справи №2-1439/11 №4003/4004 від 21.03.2013 р., на який, як на доказ підставності позову ОСОБА_2 посилається суд першої інстанції, вбачається, що експертом досліджувалась розписка, датована 20.09.2009 р., і зазначений висновок експерта стосується розписки від 20 вересня 2009 року, хоча позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що саме 20.08.2009 року ОСОБА_4 позичив у нього грошові кошти в сумі 30000 дол. США, про що надав відповідну розписку.

Судом першої інстанції не з"ясовано конкретно, коли і за яких обставин ОСОБА_8 позичав у ОСОБА_2 кошти в сумі 30000 дол. США, коли і чи були передані відповідачу позичені кошти, коли і за яких обставин була написана розписка (чи в день позики, чи через місяць після позики). Пояснення представника ОСОБА_2, так як і висновки суду з цих питань, є суперечливими.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали про призначення судово - почеркознавчої експертизи від 03.02.2012 р. (а.с.56), суд встановив, що "ОСОБА_2 звернувся з позовом до лЕгоцького Р.В. про повернення коштів за договором позики, покликаючись на те, що 20.08.2009 року ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_2 гроші в сумі 30000 дол. США, склавши при цьому розписку". Зазначене в ухвалі суду першої інстанції свідчить про те, що розписка була складена під час отримання позики, тобто, 20.08.2009 року. Разом з тим, в подальшому суд ухвалою від 03.02.2012 р. призначає судово - почеркознавчу експертизу розписки від 20.09.2009 року.

Безпідставним є покликання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що "оригінал розписки" був предметом дослідження експертом при проведенні експертного дослідження Львівським НДІСЕ, оскільки з висновку судово - почеркознавчої та судово - технічної експертизи матеріалів документів за матеріалами цивільної справи №2-1439/11 №4003/4004 від 21.03.2013 р. вбачається, що 12 березня 2013 р. на клопотання експерта від 26.11.2012 р., надійшла "розписка", а не "оригінал розписки", а також не зазначено, хто надав розписку в розпорядження експерта, і кому така була повернута.

Відсутність оригіналу розписки в матеріалах справи, категорична відмова представника позивача надати оригінал розписки для її огляду колегією суддів в судовому засіданні, позбавила суд апеляційної інстанції можливості дати належну оцінку доказу правомірності чи неправомірності матеріально - правової вимоги позивача на підставі розписки.

Зазначені обставини свідчать про те, що судом першої інстанції неповністю встановлено обставини у справі, оцінку доказів зроблено з порушенням правил, встановлених ст. 212 ЦПК України.

Позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, а відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з"ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення коштів за розпискою, датованою 20.08.2009 року.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 липня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики від 20.08.2009 року.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.