АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/3668/15 Головуючий суддя І інстанції Лазарєв А.В.
Провадження № 22-ц/790/5861/15 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 задоволено повністю. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованість 121353 гр., 3% річних від простроченої суми в розмірі 8019 гр. 27 коп., інфляційні нарахування в сумі 61647 гр. 32 коп., судовий збір в сумі 1314 гр., а всього 192333 грн. 59 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Звертає увагу на те, що відповідач не є фізичною особою підприємцем, отже не міг укладати договір поставки. Зазначає, що позивачем не надано доказів наявності між сторонами договірних правовідносин. Вказує, що видаткові накладні та прибуткові касові ордери не завірені печаткою ФОП ОСОБА_3, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач наполягає, що між ним та відповідачем виникли правовідносини із договору поставки, відповідач зазначені обставини заперечує.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар у строк, встановлений договором.

При цьому ч. 1 ст. 628 ЦК України установлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом.

Між тим, закон не передбачає недійсність договору поставки у разі недодержання сторонами договору письмової форми правочину.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження укладення між сторонами договору поставки позивач надав видаткову накладну №УУ-0000502 від 26.11.2012 року, згідно якої відповідачці було поставлено товару на суму 209060 грн., видаткову накладну №000000122 від 28.11.2012 р. про поставку товару на суму 4970 гр., видаткову накладну № 000000120 від 03.12.2012 року - на суму 3270 гр.; видаткову накладну №000000122 від 06.12.2012 р. - на суму 5750 гр.; видаткову накладну №000000124 від 10.12.2012 р. - на суму 16624 грн.; видаткову накладну №000000125 від 12.12.2012 р. - на суму 3510 грн.

Із зазначених видаткових накладних вбачається, що постачальник ФОП ОСОБА_3 відгрузила, а покупець фізична особа ОСОБА_2 отримала зазначений у накладних товар та зобов*язалася оплатити його протягом 15 днів з дня отримання. Зазначені видаткові накладні підписані ФОП ОСОБА_3 та посвідчені її печаткою.

Той факт, що ОСОБА_2 отримала від ФОП ОСОБА_3 зазначений у накладних товар та власноруч підписала вказані видаткові накладні відповідач не заперечує, представник відповідача ці обставини підтвердив в судовому засіданні.

За таких обставин, судова колегія вважає встановленим та підтвердженим належними та допустимими доказами той факт, що між сторонами склалися правовідносини з приводу поставки товару.

Такі висновки суду не спростовує той факт, що видаткові накладні не містять інформації щодо місця складання, коду УКУД, суми сплати ПДВ, ідентифікуючої інформації про платника податку, оскільки відповідач не заперечує факт отримання нею товару та факт підписання видаткових накладних зазначеного вище змісту.

Доводи відповідача про те, що відсутність у неї статусу фізичної особи-підприємця унеможливлює укладення з нею договору поставки, не ґрунтуються на законі, оскільки із змісту ст. 712 ЦК України зазначене не вбачається.

Представник відповідача наполягає, що між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 був укладений усний договір комісії, за умовами якого ОСОБА_2 зобов*язалася реалізовувати товар ФОП ОСОБА_3 за плату; на виконання умов усного договору комісії відповідачка щоденно передавала кошти позивачу, що підтверджується прибутковими касовими ордерами наявними в матеріалах справи; 21.12.2012 р. позивач, після отримання виручки, оголосив відповідачу, що вони більше не співпрацюють, завантажив залишки товару до свого автомобілю та змінив замки в магазині.

Проте, факт укладення між сторонами саме договору комісії та той факт, що ФОП ОСОБА_3 забрав залишки нереалізованого товару не підтверджені належними та допустимими доказами.

Товар отриманий відповідачем, був оплачений нею лише частково - на суму 121766 грн. ( а. с. 8 -15).

30 січня 2013 р. позивачем було направлено відповідачу вимогу здійснити оплату за поставлений товар у розмірі 121353 гр. упродовж 7 днів, таку вимогу відповідач отримала 14.02.2013 року (а.с. 24), однак сума заборгованості погашена не була.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував ст. ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України та визначив суму стягнення в межах заявлених позовних вимог.

Розрахунки суми стягнення надані позивачем, відповідач та її представник не оспорюють, розрахунки перевірені судом, відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в межах позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В силу ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -