Справа № 159/5317/15-ц
Провадження № 2/159/1537/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 11 листопада 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Луньової Т.М.,

за участі секретаря - Канашкової О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у справі ОСОБА_3 173985,95 грн. боргу за договором позики, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_3 28 грудня 2012 року. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: 28 грудня 2012 року ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 отримали від позивача ОСОБА_1 у позику кошти в сумі 7000 Дол.США. з терміном повернення суми позики за 6-8 місяців, на умовах оплати позичальниками винагороди за користування грошима у виді 5% від суми позики щомісячно. Факт отримання від позивача у позику коштів, а також зобовязання щодо сплати 5% від суми позики щомісячно за користування коштами, позичальники підтвердили шляхом складення відповідної розписки. Зобовязання за договором позики позичальниками виконано лише частково, зокрема сплачено лише відсоткову ставку за користування кредитними коштами за 6 місяців. В подальшому позичальники припинили виконувати свої зобовязання щодо сплати як відсоткової ставки за користування коштами, так і основної суми боргу, покликаючись на тимчасове погіршення справ, обіцяючи в подальшому повністю сплатити суму боргу. Однак, тривалість часу, упродовж якого позичальники ухилялися від виконання боргових зобовязань, спонукали позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Нещодавно позивач дізнався про смерть позичальника ОСОБА_5

Оскільки відповідно до ст.. 540 ЦК України якщо у зобовязанні беруть участь кілька боржників, то кожний з боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства, а на час звернення з даним позовом до суду коло спадкоємців ОСОБА_4 ще не визначено, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з неї боргу в частині половини зобовязань за договором позики від 28.12.2012 року.

З посиланням на норми ст.433, 545,540, 625,1046,1047, 1048, 1049,1050 Цивільного Кодексу України, позивач прохає стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 8225 Дол.США, що еквівалентно 173985, 95 грн., яка складається з суми позики 74036,57 грн. (3500 Дол.США) та 99949,38 (4725 Дол.США) процентної ставки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві і прохають його задовольнити. Прохають суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у справі на користь позивача 173985,95 грн. боргу за договором позики, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_3 28 грудня 2012 року, з яких 74036,57 грн. (3500 Дол.США) становлять сума позики та 99949,38 (4725 Дол.США) проценти за користування коштами. Також прохають стягнути судові витрати у справі.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, повторно не зявилась в судове засідання, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України і проти чого не заперечив позивач.

Заслухавши пояснення представника позивача та позивача, який зокрема був допитаний у ході судового розгляду у якості свідка, дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню.

Згідно ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Оригіналом розписки від 28 грудня 2012 року доводиться та обставина, що відповідач у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали у позику гроші в розмірі 7000 Дол.США. на умовах повернення суми позики готівкою за 6-8 місяців із сплатою 5% щомісяця.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 59,60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Будучи допитаним у ході судового розгляду під присягою як свідок позивач ОСОБА_1 показав, що упродовж тривалого часу був знайомий з ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Знав їх як людей, які мають свій бізнес, тож відгукнувся на їх прохання позичити кошти в сумі 7000 Доларів США. 28 грудня 2012 року за місцем проживання позичальника ОСОБА_4 він передав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 7000 Дол.США, а ті у свою чергу передали йому власноруч написану ними боргову розписку. При цьому самі позичальники визначили умови на яких отримали позику, зобовязавшись згідно боргової розписки за 6-8 місяців повернути борг у повному обсязі, а також сплачувати 5% щомісячно за користування коштами. Однак позичальники виконали свої зобовязання лише частково, зокрема сплатили суму за користування коштами за 6 місяців. На неодноразові нагадування позивача щодо виконання своїх зобовязань по договору позики, позичальники відповідали обіцянками повернути борг дещо пізніше. Влітку 2015 року позивач дізнався про те, що позичальник ОСОБА_4 помер. Вказана обставина спонукала його звернутись до відповідача ОСОБА_3 з вимогою повернути її частину боргу за договором позики від 28.12.2012 року. Посилаючись на сімейні обставини, відповідач запевнила позивача у тому, що поверне борг до 01 вересня 2015 року, однак борг так і не повернула і припинила відповідати на телефонні дзвінки позивача. Вказана обставина переконала позивача у тому, що в добровільному порядку відповідач борг не поверне.

Факт отримання відповідачем та ОСОБА_4 від позивача позики в розмірі 7000 Дол.США, на умовах сплати позичальникамипозивачеві 5% від суми позики щомісячно за користування належними позивачеві грошовими коштами, підтверджується розпискою від 28 грудня 2012 року, написаною позичальниками власноруч.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем визнається та обставина, що позичальники - ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 сплачували відсоткову ставку за користування позиченими коштами за шість місяців у розмірі, обумовленому договором.

Встановлено, що по закінченню обумовленого договором строку відповідачі не повернули суму позики та відсотків за решту часу користування грошима, а саме з 28 червня 2013 року по час звернення до суду, свої зобовязання за договором позики від 28.12.2012 року не виконали.

Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, наявність боргового документа, а саме боргової розписки, у позивача свідчить про те, що відповідачі не виконали зобовязань по поверненню боргу.

Згідно ст.540 ЦК України якщо у зобовязанні беруть участь кілька боржників, то кожний із боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актом цивільного законодавства.

Половина суми основного боргу, відповідно боргової розписки від 28.12.2012 року становить 3500 Дол.США.

Половина суми боргу за користування коштами за період з 28 червня 2013 року по 28 вересня 2015 року, виходячи з умов договору щодо сплати позичальниками за користування позиченими коштами 5% щомісячно від суми позики, становить 4725 Дол.США.

Відтак, предявлення позивачем до відповідача ОСОБА_3 вимоги, щодо стягнення 3500 Дол.США, як половини суми основного боргу та 4725 Дол.США - половини боргу за зобовязаннями щодо сплати процентної ставки 5% за користування позиченими коштами, відповідають нормам чинного ЦК України.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.

Згідно ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на офіційний курс гривні щодо іноземної валюти Долара США 2115,3307 грн. за 100 Дол.США., сума заборгованості відповідача ОСОБА_3 за договором позики від 28.12.2012 року становить 173985,95 грн., з яких 74036,57 грн. сума позики та 99949,38 грн. процентна ставка за користування коштами.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відтак з відповідача у справі на користь позивача слід стягнути судові витрати, повязані із сплатою по ивачем судового збору в розмірі 1739,86 грн.

На підставі ст. 15,30,62, 85, 212, 213, 215, 218,224 ЦПК України, ст. 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) 173985,95 грн. (сто сімдесят три тисячі девятсот вісімдесят пять грн. 95 коп.) боргу за договором позики від 28 грудня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) судові витрати у справі в розмірі 1739,86 грн. (одну тисячу сімсот тридцять девять грн.. 86 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: Т.М.Луньова