АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3081/14-ц Номер провадження 22-ц/786/611/15Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому остаточно визначившись з позовними вимогами, просили стягнути на їх користь з ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 83475,00 грн. та судовий збір в розмірі 1468,00 грн.; стягнути на їх користь з ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 229 793, 90 грн., моральної шкоди - 50000,00 грн., судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1468,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн., на залучення спеціаліста та за проведення експертно-будівельно технічного дослідження в розмірі 600,00 грн.

В обґрунтування вказаного позову, зазначили, що 25 листопада 2011 року о 03 годині 20 хвилин громадянин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц Е-500», д.н.з. НОМЕР_1, порушив вимоги п.п.12.1,12.4,12.9. Правил дорожнього руху України, рухаючись по вул. Макаренка, на перехресті з вул. Республіканською у м. Кременчуці, при виконанні повороту ліворуч не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль виїхав на праве узбіччя та зіткнувся з бетонною огорожею домоволодіння АДРЕСА_1, перекинувся та загорівся. В результаті даної пригоди водій ОСОБА_7 загинув на місці, а будинок АДРЕСА_1 загорівся та був пошкоджений. Вказували, що ОСОБА_7 неправомірно заволодів автомобілем, внаслідок недбалості володільця джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_4, тому останній має нести відповідальність солідарно з ОСОБА_7, який завдав шкоду їхньому майну. Оскільки ОСОБА_7 при заподіянні шкоди загинув, то його обов'язок відшкодувати майнову шкоду переходить до спадкоємців в межах вартості успадкованого майна.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2014 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 користь ОСОБА_3 16618,80 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 користь ОСОБА_246034, 98 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та подали на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким їхні позовні вимоги задовольнити повністю.

Окрім того, з рішенням місцевого суду не погодився ОСОБА_4 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій також посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення в частині часткового задоволення позовних вимог відносно нього та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги щодо нього залишити без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів, приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно встановлено, що 25 листопада 2011 року о 03 годині 20 хвилин громадянин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц Е-500», д.н.з. НОМЕР_1, порушив вимоги п.п.12.1,12.4,12.9. Правил дорожнього руху України, рухаючись по вул. Макаренка, на перехресті з вул. Республіканською у м. Кременчуці, при виконанні повороту ліворуч не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль виїхав на праве узбіччя та зіткнувся з бетонною огорожею домоволодіння АДРЕСА_1, перекинувся та загорівся. В результаті даної пригоди водій ОСОБА_7 загинув на місці, а будинок АДРЕСА_1 загорівся та був пошкоджений.

Постановою слідчого управління УМВС України в Полтавській області від 09.12.2011 року в порушенні кримінальної справи за фактом ДТП, під час якої загинув - ОСОБА_7, відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК України у зв'язку з відсутністю ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки фізичним особам не було спричинено тілесних ушкоджень.

Постановою дільничного інспектора Крюківського РВ КМУ УМВС України в Полтавській області відмовлено в порушенні кримінальної справи по факту навмисного пошкодження буд. АДРЕСА_1 в м. Кременчук на підставі ст.6 п.2 КПК України у зв'язку з відсутністю ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Сторони визнали і цей факт підтверджено матеріалами справи, що автомобіль «Мерседес-Бенц Е-500», д.н.з. НОМЕР_1, на якому з вини ОСОБА_7 вчинено дорожньо-транспортну пригоду, належить ОСОБА_8 У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначені громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_9, як особи, які мають право керувати вказаним, транспортним засобом.

Житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Кременчуці на праві спільної часткової власності належить позивачам, а саме ОСОБА_2 - 37/50 частки, та ОСОБА_3 - 13/50 частки. Цей факт підтверджено довідкою КП "Кременчуцьке МБТІ" №1506 від 14.11.2013 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.07.1999 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори р.№2-230, договором дарування від 28.05.1991 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори р.№2055 (а.с.15-22 т.1).

Відповідно до акту про пожежу від 25.11.2011 року пожежа у вказаному будинку сталася від розповсюдження вогню від автомобіля, що загорівся внаслідок ДТП (а.с.24 т.1).

Згідно висновку № П-244 судово-товарознавчої експертизи від 03 серпня 2012 року вартість пошкодженого та знищеного майна в результаті ДТП в буд. АДРЕСА_1 становить 6850,30 грн. (а.с.26-30 т. 1). Позивачі визнали в судовому засіданні, що вказане майно належало їм як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до висновку №57-12 судової будівельно-технічної експертизи від 14.05.2012 року вартість ремонтних робіт по відновлення житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 становить 236 749, 20 грн. (а.с.33-60 т. 1).

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 128-14 від 15.12.2014 року, вартість відновлювального ремонту будівлі житлового будинку АДРЕСА_1 в цінах станом на грудень 2014 року становить 306418,60 грн. (а.с. 231-245 т. 1)

Також судом встановлено, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.10.2012 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_8, СК "Княжа" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, встановлено, що у ході дослідчих перевірок по факту ДТП, скоєного громадянином ОСОБА_7 , останній 25.11.2011 року неправомірно заволодів транспортним засобом "Мерседес-Бенс Е-500" д.н.з. НОМЕР_1 у той час, коли транспортний засіб на відповідній правовій підставі знаходився у користуванні ОСОБА_4 Також встановлено, що громадянин ОСОБА_7 25.11.2011 року, перебуваючи в гостях у ОСОБА_4, без відома останнього, тайно вночі, у той час коли ОСОБА_4 спав, заволодів ключами від транспортного засобу, які знаходились в будинку, після чого самостійно здійснив поїздку на автомобілі, в ході якої скоїв ДТП. Доказів того, що ОСОБА_7 керував автомобілем на правових підставах, за наявності недбалості власника транспортного засобу, яка сприяла незаконному заволодінню транспортним засобом, суду не надано.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04.12.2012 року залишено без змін вказане рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.10.2012 року.

Зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції встановлено наступні обставини та зроблено такі висновки:

- зважаючи на відсутність доказів недбалості власника транспортного засобу, яким заподіяно шкоду позивачам, районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, заявленого до ОСОБА_8 та страхової компанії;

- ОСОБА_7 неправомірно заволодів транспортним засобом та під час скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем за відсутності належних правових підстав;

- напередодні ДТП автомобіль знаходився у володінні ОСОБА_4, він ним керував та разом з покійним ОСОБА_7 приїхав до свого помешкання, де і залишив автомобіль. Після того, як працівники міліції повідомили його про ДТП, виявив зникнення ключів від автомобіля;

- належним володільцем джерела підвищеної небезпеки на той час був не його власник ОСОБА_8, а ОСОБА_4 Саме останній внаслідок своєї недбалості сприяв незаконному заволодінню автомобілем ОСОБА_7, тому він мав нести відповідальність згідно з положеннями ч.4 ст.1187 ЦК України спільно з особою, яка завдала шкоди;

- враховуючи, що ОСОБА_7 при заподіянні шкоди загинув, відповідно до ч.ч.2,4 ст.1231 ЦК України його обов'язок відшкодувати майнову шкоду переходить до його спадкоємців за наявності спадкового майна в межах його вартості.

Таким чином, у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, підтвердженням цього є положення ст. 124, ст. 129 Конституції України та Постанова № 14 ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, які вказують на обов'язковий характер рішень суду що набрали законної сили, а також позиція Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення, яке набрало законної сили є остаточним та оскарженню не підлягає.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо), володіє цим джерелом.

Згідно частини 3 названої статті особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.4 ст. 1187 ЦК).

Таким чином, місцевий суд встановивши, що 25.11.2011 року дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено будинок та знищено майно позивачів, сталася з вини ОСОБА_7, який неправомірно заволодів транспортним засобом, що перебував у володінні ОСОБА_4, та що цьому сприяла недбалість володільця ОСОБА_4 (не була забезпечена належна охорона тощо)., прийшов до вірного висновку, що відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, повинно бути покладено спільно на ОСОБА_7 - особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, за життя і на його володільця ОСОБА_4 у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Та визначив, що за життя на ОСОБА_7 необхідно було б покласти відповідальність - в розмірі 4/5 частки від шкоди, на ОСОБА_4 - в розмірі 1/5 частки від шкоди (ч.4 ст.1187 ЦК), навівши в рішенні відповідні мотиви та розрахунки визначення моральної та матеріальної шкоди.

Разом з тим, місцевий суд врахувавши, що ОСОБА_7 при заподіянні шкоди загинув, тому вірно виходив з того, що його обов'язок відшкодувати майнову шкоду покладається на його спадкоємців. Згідно матеріалів спадкової справи та як визначено судом першої інстанції на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим 06.08.2014 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_10 спадщину ОСОБА_7, яка складається з ? частки квартири вартістю 83475,00 грн., прийняв його батько ОСОБА_5. Відповідач ОСОБА_6 спадщину після ОСОБА_7 не прийняла, а тому позовні вимоги щодо неї є безпідставними.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкоємця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

До спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. (ч.2, ч.4 ст. 1231 ЦК України).

В ч.2, ч.3, ч.4 ст. 1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, суд першої інстанції встановивши, що позивачі ОСОБА_3 пред'явили свої вимоги до спадкоємця ОСОБА_5, який прийняв спадщину, про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної спадкодавцем ОСОБА_7 лише 12.06.2014 року, тобто після закінчення строків, встановлених ст.1281 ЦК України для пред'явлення вимог спадкоємцям, при цьому достовірно знаючи про час та місце смерті спадкодавця., а відтак прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна правова оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а відтак суд обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В свою чергу, апеляційні скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в них доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Так, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 стосовно належного зберігання ним автомобіля у дворі біля будинку, який був замкнутий на ключ та знаходився під сигналізацію, а ключі від автомобіля зберігалися в приміщенні будинку в шухляді шафи не підтверджуються жодним доказом.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не вбачається підстав для їх скасування або зміни.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Пікуль В.П. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ Панченко О.О.