Справа № 308/5566/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до першого відповідача Міського відділу державної виконавчої служби та другого відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності та виключення майна з опису, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до першого відповідача Міського відділу державної виконавчої служби та другого відповідача ОСОБА_2 за якою просить суд:

-визнати за позивачем право власності на автомобіль марки ЗАЗ, модель 110557, шасі № Y6D5304, реєстраційний номер НОМЕР_1;

-зобовязати міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції виключити з акту опису (звільнити з-під арешту) майно ОСОБА_2, а саме вищезгаданий автомобіль та вжити дій щодо повернення його позивачеві.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

02.03.2012 року позивачем ОСОБА_1 було придбано автомобіль марки ЗАЗ, модель 110557, шасі № Y6D5304, реєстраційний номер НОМЕР_1 від ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем АДРЕСА_1 паспорт серії ВО № 104901. При покупці автомобіля ним було висловлення бажання відтермінувати перереєстрацію транспортного засобу на його імя на невизначений термін через нестачу коштів. В звязку з цим для безперешкодної перереєстрації автомобіля на нього в подальшому, вони звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_3 для надання позивачеві ОСОБА_2 довіреності на розпорядження, користування, експлуатації та відчуження вищезгаданого транспортного засобу. Окрім довіреності ОСОБА_2 в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було надано позивачеві розписку про те, що він отримав від нього повний розрахунок за автомобіль марки ЗАЗ, модель 110557, шасі № Y6D5304, реєстраційний номер НОМЕР_1 та довідку видану банком ОТР 26 жовтня 2011 року № 11-1/472 про сплату заборгованості по кредитному договору № СL-800/018/2004 від 30 серпня 2004 року в повному обсязі.

Після проведення розрахунку з ОСОБА_2 та отримання довіреності, розписки, довідки з банку і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач вважав себе власником автомобіля.

25.04.2015 року ОСОБА_5, якому він попередньо позичав своє авто було зупинено працівником УДАІ УМВС України, ОСОБА_6 на посту № 3 УДАІ УМВС України в Закарпатській області, затримано його автомобіль та складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Причиною затримання було названо оголошення в розшук попередньо придбаного мною автомобіля марки ЗАЗ, модель 110557, шасі № Y6D5304, реєстраційний номер НОМЕР_1 який зареєстрований на ОСОБА_2 через відкриття виконавчого провадження проти нього і включення автомобіля до акту опису майна що підлягає арешту.

Тому із посиланням на ст. 204, 392 ЦКУ, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» та пункт 8 постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 звернувся до суд з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач не прибув незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений.

Відповідачі в судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2012 року відповідачем ОСОБА_2 була видана довіреність на імя позивача ОСОБА_1 на представництво інтересів, розпорядження, користування, експлуатацію та відчуження автомобіля марки ЗАЗ, модель 110557, випуск 2004 року, колір білий, шасі (кузов, рама) № Y6D5304, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Матеріали справи також містять розписку від 02.03.2012 року, видану відповідачем ОСОБА_2 на імя позивача ОСОБА_1 про отримання 12 000,00 гривень у якості розрахунку за вищезазначений автомобіль.

Відповідно до довідки, виданої банком ОТР 26 жовтня 2011 року за № 11-1/472 ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору № СL-800/018/2004 від 30 серпня 2004 року була сплачена в повному обсязі.

Згідно свідоцтва про реєстрацію РЕА 314844 вищезазначений транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_2

Як стверджує позивач, після проведення розрахунку з ОСОБА_2 та отримання довіреності, розписки, довідки з банку і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач вважав себе власником автомобіля.

25.04.2015 року ОСОБА_5, якому позивач попередньо позичав своє авто було зупинено працівником УДАІ УМВС України, ОСОБА_6 на посту № 3 УДАІ УМВС України в Закарпатській області, затримано його автомобіль та складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Причиною затримання було названо оголошення в розшук автомобіля марки ЗАЗ, модель 110557, шасі № Y6D5304, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 через відкриття виконавчого провадження проти нього і включення автомобіля до акту опису майна що підлягає арешту.

Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

При цьому ст. 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як зазначено у п. 2 узагальнення, затвердженого 21 грудня 2012 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» нерідко суди визнають дійсними договори купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль. При цьому суди залишають поза увагою вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з

обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, судами не перевіряється і не враховується та обставина, що в деяких випадках такі угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобовязаннями. Не враховують суди і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами не укладений договір купівлі продажу автомобіля у простій письмовій формі, як того вимагає закон, розписка не може бути підтвердженням його укладення. Крім того, у встановленому законом порядку спірний автомобіль перед відчуженням не знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Існує дієвий, позасудовий механізм перереєстрації цього автомобіля у встановленому законом порядку на позивача після дотримання сторонами простої письмової форми договору. Відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Оскільки позивачем не підтверджено право власності на спірний автомобіль належними та допустимими доказами, у суду також відсутні підстави для задоволення позову в частині зняття арешту на нього.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 208, 209, 210, 655, 657 ЦК України,

ВИР І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до першого відповідача Міського відділу державної виконавчої служби та другого відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності та виключення майна з опису, - відмовити повністю.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7