Справа № 459/904/15 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/5979/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_1 та пр.-к ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 та пр.-к ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області з залученням третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_7, гаражний кооператив НОМЕР_3 м. Червонограда Львівської області про визнання права на приватизацію та одержання державного акту права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду 12.03.2015року, з врахуванням уточнень та доповнень від 06.05.2015року, з позовом про визнання права власності у порядку спадкування на гараж НОМЕР_2 гаражного кооперативу НОМЕР_3 та права на приватизацію і отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 в садівничому кооперативі «Березняки» в м.Червонограді Львівської області.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2015 року позов ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області з залученням третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_7, гаражний кооператив НОМЕР_3 м. Червонограда Львівської області про визнання права на приватизацію та одержання державного акту права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та визнання права власності задоволено частково; визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_8, право на приватизацію та одержання державного акта про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, площею 350 кв.м. для ведення садівництва в садівничому кооперативі «Березняки» в м.Червонограді Львівської області; в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, а саме у визнанні права власності на гараж НОМЕР_2, що знаходиться в гаражному кооперативі НОМЕР_3 в м.Червоноград Львівської області відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1. В апеляційній скарзі покликається на незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові, на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначає, що будівництво спірного гаража батьком апелянта та його дружиною було завершено у 1985 році. Даний факт не заперечується колишньою дружиною ОСОБА_4 Згідно з технічним висновком та витягом з протоколу №9 засідання міжвідомчої узгоджувальної комісії по плануванню і забудові населених пунктів при виконавчому комітеті Червоноградської міської ради встановлено відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації та можливості подальшої експлуатації спірного гаража. Вважає, що відмова суду з підстав не проведення реєстрації права власності на збудований гараж та неотриманням правовстановлюючого документу про право власності спадкодавцем ОСОБА_8 є незаконною, оскільки ні Цивільним кодексом Української РСР, ні жодним іншим нормативно-правовим документом, що діяв на момент завершення будівництва не передбачав проведення державної реєстрації такого нерухомого майна як гараж. Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2015 року в частині відмови в позові скасувати та ухвалити нове в цій частині про задоволення позовної вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на гараж НОМЕР_2 в гаражному кооперативі НОМЕР_3 в м.Червонограді Львівської області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши обставини та перевіривши доводи скарги, колегія суддів знаходить підстави для скасування рішення суду першої інстанції у частині оскарження.

Оскаржуваною частиною рішення позивачу відмовлено у позові про визнання права власності у порядку спадкування на гараж НОМЕР_2 у гаражному кооперативі НОМЕР_3 в м.Червонограді Львівської області.

У решті рішення не оскаржено, вступило в законну силу.

Позов обґрунтовано тим, що батько позивача ОСОБА_8 побудував гараж у гаражному кооперативі, здав його в експлуатацію, будучи членом гаражного кооперативу при поділі майна подружжя та розірванні шлюбу з третьою особою ОСОБА_4, отримав у власність спірний гараж, внісши дружині грошову компенсацію її частки у власності. Тому володів гаражем на праві приватної власності, використовував для зберігання власного транспортного засобу, а після смерті передав спадкоємцю за законом - позивачу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про визнання права власності на гараж за позивачем у порядку спадкування, зазначив, що батьком позивача за життя не було набуто гараж у власність, не оформлено свідоцтво про право власності, відповідно це майно не є спадковим та не може перейти у власність позивача у порядку спадкування.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки судом допущено порушення та неправильне застосування норм шляхом хибного тлумачення, матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, та є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Суд першої інстанції правильно зазначає, що спірний гараж було побудовано подружжям у шлюбі, після розірвання шлюбу подружжя поділило майно, чоловіку передано гараж, він став членом гаражного кооперативу, дружина - грошову компенсацію її частки в спільній власності. Однак висновки суду щодо відсутності свідоцтва про право власності на гараж як єдиної підстави набуття нерухомого майна у власність не ґрунтуються на законі.

Суд першої інстанції не виконав вимог ст..214 ЦПК, не визначив правовідношення сторін та не застосував закон, який їх регулює. Зокрема, не враховано, що гараж було побудовано у 1985році, цього ж року було прийнято ОСОБА_8, батька позивача, до членів гаражного кооперативу, на нього переоформлено цегляний гараж НОМЕР_2, як вбачається з протоколу №1 зборів уповноважених членів гаражного кооперативу НОМЕР_3 від 27.04.1985 року (а.с.61), з того часу з нього стягуються експлуатаційні витрати на користь кооперативу.

Відповідно до ст..4 ЦК УРСР (1963року) цивільні права і обов»язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного зонодавства породжують цивільні права і обов»язку. Відповідно до цього, цивільні права і обов»язки виникають, зокрема, внаслідок дій громадян і організацій (ч.2ст.4 ЦК УРСР).

Кодексом про шлюб та сім»ю УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було врегульовано право спільної власності подружжя та способи розпорядження майном.

Відповідно до ст..22 цього Кодексу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною

сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Як передбачалось ст.23 цього Кодексу, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою

Як вбачається з матеріалів справи, подружжя за спільною домовленістю визначилось із долею гаража, який було передано ОСОБА_8, разом з включенням його у члени кооперативу, замість вибулої за її заявою ОСОБА_4 та переїздом після розірвання шлюбу в інший населений пункт для проживання.

Законом України «Про власність» у ст.2 було встановлено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава

забезпечує стабільність правовідносин власності. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Власність в Україні існує в різних формах. Україна створює рівні умови для розвитку всіх форм власності та їх захисту.

Статею 13 цього Закону передбачено, що об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Відповідно до ст.15 цього Закону (Одержання громадянином у власність квартири та іншого майна), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Як передбачено ч.4ст.19 Закону, право приватної власності може бути передано у спадщину.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (третя особа) було набуто у власність після зведення за власні кошти гараж НОМЕР_2 на відведеній земельній ділянці на території гаражного кооперативу, який при поділі майна подружжя при розірванні шлюбу у 1985році за їх спільною домовленістю було передано із спільної сумісної власності у приватну власність ОСОБА_8 із виплатою грошової компенсації ОСОБА_4, про що свідчать виписка з протоколу гаражного кооперативу (а.с.61), розписка про отримання 1200 крб. від 04.07.1985р. (а.с.59). Те, що гараж побудовано ними особисто і за власні кошти, що ніким не оспорюється, прирівнюється до внесення пайових внесків до гаражного кооперативу, у разі будівництва гаража самим кооперативом, оскільки безспірно свідчить про індивідуальний характер створення майн, а не колективний, за спільні кошти членів кооперативу.

Така ж позиція щодо переходу права власності висловлена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування». У п.8 Постанови зазначено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відсутність правовстановлюючих документів не може вважатись підставою для відмови у позові, оскільки на час створення майна (гаража) діючими нормами матеріального права не передбачалось можливості індивідуального оформлення права власності на гараж у гаражному кооперативі.

Гаражний кооператив НОМЕР_3, відповідно до статуту 1983 року, створено як кооператив по будівництву і експлуатації колективних гаражів-стоянок для автомобілів, що перебувають у приватній власності громадян Червонограда.

Статутом гаражного кооперативу НОМЕР_3 у редакції 1983року в п.6 передбачено, що кількість членів кооперативу не може перевищувати кількість місць для будівництва гаражів-стоянок на його території, будівництво гаражів здійснюється членами кооперативу за власні кошти власними силами. Це виключає виникнення колективної власності на гаражі кооперативу.

Таким чином, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову спадкоємця ОСОБА_8 - ОСОБА_1 про визнання права власності на спірний гараж НОМЕР_2 в порядку спадкування не ґрунтуються на обставинах справи та нормах матеріального права.

Ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд повно та всебічно з»ясувавши обставини справи, враховує докази у справі, які судом першої інстанції оцінено та враховано не було.

Відповідно до рішення виконкому Червоноградської міської ради від 20.10.1983року «Про відведення земельних ділянок під будівництво цегляних гаражів на стоянці НОМЕР_3, зокрема земельну ділянку розміром 3,5х6,5 під будівництво ОСОБА_4. НОМЕР_2, яким також було зобов»язано власника транспортного засобу протягом 6 місяців побудувати цегляний гараж (а.с.58).

Розпискою стверджено отримання третьою особою (дружиною) грошової компенсації за передане у порядку поділу спільного майна ОСОБА_8 (а.с.59).

Договором дарування мотоцикла з коляскою на користь ОСОБА_8 1985 року (а.с.60) підтверджується володіння транспортним засобом.

Випискою з протоколу №1 зборів уповноважених членів гаражного кооперативу НОМЕР_3 від 27.04.1985року доводиться прийняття у члени кооперативу замість вибулої ОСОБА_4.- ОСОБА_8 та переоформлення на нього цегляного гаража НОМЕР_2 (а.с.61).

Відповідно довідки гаражного кооперативу НОМЕР_3 (а.с.118) стверджується, що власником гаража НОМЕР_2 у гаражному кооперативі НОМЕР_3 був батько ОСОБА_1 - ОСОБА_8, жодної заборгованості по внесках немає.

Спірний гараж експлуатується з 1985року, відповідає вимогам безпечності та надійності з можливістю подальшої експлуатації, розміри відповідають технічним характеристикам у технічному паспорті інвентарний № 6629, відповідно до висновків експерта стан дозволяє безпечну експлуатацію (а.с.114).

Не має застережень щодо місця розташування гаража НОМЕР_2, його надійності та можливості подальшої експлуатації в гаражному кооперативі НОМЕР_3 і міжвідомча комісія по плануванню і забудові населених пунктів при виконавчому комітеті Червоноградської міської ради (а.с.115).

Ці докази колегія суддів вважає достатніми та належними для встановлення обставин, на які покликається позивач як підставу позовної вимоги.

Позивач є спадкоємцем ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1), подала заяву про прийняття спадщини, на підставі ст..1216, 1218, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, набуває право власності у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8 на гараж НОМЕР_2 у гаражному кооперативі НОМЕР_3.

Кожна особа, відповідно до ст.3 ЦПК, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, згідно ст.4 ЦПК, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Позивачем обрано відповідний спосіб захисту, оскільки нормами матеріального права передбачено можливість переходу у спадщину майна, що належало на праві власності спадкодавцю. Закон не пов»язує у цьому випадку перехід майна у спадок із наявністю свідоцтва про право власності на гараж у спадкодавця.

Крім того, суд повинен керуватись принципами цивільного судочинства та принципами права Європейського суду - верховенства права, захисту права власності, справедливості та добросовісності.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду, знайшовши підстави, передбачені п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК, скасовує рішення суду першої інстанції у частині оскарження та ухвалює нове рішення про задоволення позову про визнання права власності на гараж у порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 У решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, ч.1ст.309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2015 року скасувати у частині відмови у позові, у цій частині ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області про визнання права власності на гараж задовольнити. Визнати право власності на гараж НОМЕР_2 в гаражному кооперативі НОМЕР_3 по АДРЕСА_1.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржено протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра