АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Чумак О.В.,

суддів: Бондаревської С.М., Пікуль В.П.,

при секретарі: Лимар О.М.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, державний нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Любов Володимирівна, про відшкодування матеріальної шкоди в день поховання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області Чумак О.В.,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зазначеним позовом. Вказувала, що 21 січня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув її чоловік - ОСОБА_8 та син ОСОБА_9. Винними у скоєнні даної ДТП визнаний ОСОБА_10, який також загинув. Спадкоємцями померлого є відповідачі по справі. Зазначила, що витратила на придбання предметів поховального призначення 8 789 грн. Територіальним управлінням Державної судової адмінстарції України в Полтавській області було відшкодовано витрати по ритуальним послугам та увічненню пам'яті судді Нечволод В.В. Разом з тим, не було відшкодовано матеріальних збитків, пов'язаних з похованням сина ОСОБА_5

Просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 4 394, 50 грн.

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з заявою про збільшення позовних вимог. Вказала, що під час розгляду Октябрським районним судом м. Полтави справи № 554/17041/13-ц за її рахунок було проведено оцінку земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт ПЛ № 221547) та транспортного засобу MAN NL 202 (д.н.з. НОМЕР_1). Просила стягнути солідарно ОСОБА_4 і ОСОБА_6 витрати пов'язані з проведенням вказаних експертиз.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, державний нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Любов Володимирівна, про відшкодування матеріальної шкоди в день поховання - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 4 394 грн. 50 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати пов'язані з проведенням експертиз земельної ділянки та транспортного засобу на загальну суму 900 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

28 квітня 2015 року до Октябрського районного суду м. Полтави звернувся з заявою про перегляд заочного рішення суду відповідач ОСОБА_4 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Вважає рішення місцевого суду незаконним і необґрунтованим. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що відшкодування збитків від дорожньо-транспортної, винуватцем якої є ОСОБА_10, має здійснюватись Моторним (транспортним) страховим бюро України. Також вважає, що місцевий суд безпідставно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно витрат, пов'язаних з проведенням експертиз земельної ділянки і транспортного засобу, оскільки в межах розгляду даної цивільної справи жодної експертизи не проводилось.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з підстав, визначених п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, 21 січня 2012 року, близько 8 години 20 хв., по автошляху Київ-Харків в Лубенському районі Полтавської області, в напрямку м. Київ, рухався автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_10, котрий перевозив пасажирів ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Проїжджаючи 213 км. вказаного автошляху водій ОСОБА_10 не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобіля та допустив зіткнення із зустрічним автомобілем DAF 95 XF-430 д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом SCHMITZ SPR 24 д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_11 Миколайвича, котрий рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі.

Внаслідок зіткнення водій автомобіля "Dacia Super Nova R 52315" ОСОБА_10 та його пасажири ОСОБА_8 і ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження несумісні з життям, від яких загинули на місці пригоди.

Відповідно до Постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 21 січня 2012 року, старшим слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Полтавській області порушено кримінальну справу № 123140026 по факту дорожньо-транспортної пригоди, котра сталась 21 січня 2012 року на 213 км. автошляху Київ-Харків за участю водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_10 та водія автомобіля DAF 95 XF-430 д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом SCHMITZ SPR 24 д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_11 Миколайвича,, в якій загинули водій автомобіля "Dacia Super Nova R 52315" та його пасажири за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Згідно із Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 травня 2012 року у кримінальній справі № 1618/2070/2012р., ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. З ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатація транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть кількох осіб, одночасно з тим провадження по даній справі закрито на підставі ст.ст. 6 п.8, 213 п.1 КГІК України, у зв'язку з його смертю.

Відповідно до Постанови про визнання особи потерпілою від 28 січня 2012 року, позивача - ОСОБА_5 визнано потерпілою у даній справі.

Судом також встановлено, що ОСОБА_10 є учасником бойових дій і тому відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", звільняється від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відшкодування заподіяних ним збитків здійснює Моторне (транспортне) страхове бюро України.

26 квітня 2013 року згідно наказу МТСБУ №1191 від 26.04.2013 року ОСОБА_5 було проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 18 189 грн. на виготовлення та встановлення стандартного пам'ятника при похованні ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Відповідно до рахунку-замовлення на придбання предметів поховального призначення № 12279 від 22 січня 2012 року, ОСОБА_5 витрачено 5 381,00 грн. /а.с.30/.

Згідно рахунку-замовлення на придбання предметів поховального призначення № 57799 від 22 січня 2012 року, ОСОБА_5, витрачено 3 408,00 грн. /а.с.29/.

В листі Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області № 02-19/514 від 13.03.2014 зазначено про те, що 03 лютого 2012 року платіжним дорученням №32 ОСОБА_5 перераховано кошти в сумі 13 089, 51 грн. - відшкодування витрат по ритуальним послугам та увічненню пам'яті судді ОСОБА_8, а саме: ритуальні товари (гроб, подушка, покривало та ін.) - 2 690, 50 грн.; ритуальні послуги (могила, катафалк та ін.) - 1 704 грн.; поминальний обід - 4 650 грн.; придбання продуктів для поминального обіду - 4 045, 01 грн. /а.с.6/.

Відповідно до копій квитанцій про сплату проведеної оцінки, позивачкою було здійснено оплату за оцінку земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт ПЛ № 221547) в розмірі 500 грн. та транспортного засобу MAN NL 202 (д.н.з. НОМЕР_1) в розмірі 400 грн. /а.с. 63-64/.

Задовольняючи позовні вимог позивача ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування матеріальної шкоди за поховання ОСОБА_9 має бути покладено на відповідачів, у зв'язку з тим, що останніми не був виконаний обов'язок, як особи, відповідальність якої застрахована, письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування).

Пунктом 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є, зокрема учасники бойових дій, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Як визначено п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 27.4 ст. 27 вказаного Закону, уразі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 є учасником бойових дій, а отже, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини останнього, має здійснюватись Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Аналізувавши зміст наведених норм права, колегія суддів, вважає, що обов'язковою умовою для отримання страхового відшкодування потерпілою особою є подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду МТСБУ.

Місцевий суд при вирішенні спору по суті прийшов до висновку, що відповідачами по справі не було дотримано вказаної умови і не повідомлено МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду. Однак, на думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Апеляційним судом Полтавської області підчас розгляду цивільної справи № 545/1364/13-ц за позовом ОСОБА_12 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, було встановлено, що МТСБУ 04 лютого 2013 року було отримано нотаріально засвідчені копії свідоцтв про смерть потерпілих.

Даний факт підтверджується тим, що 26 квітня 2013 року згідно наказу МТСБУ №1191 від 26.04.2013 року ОСОБА_5 було проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 18 189 грн. на виготовлення та встановлення стандартного пам'ятника при похованні ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Отже, ураховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що страховик в особі МТСБУ був належним чином повідомлений, відповідно до вимог ст.35 Закону, про дорожньо-транспортну пригоду, а тому задана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкода має бути відшкодована МТСБУ, в межах, встановлених ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміту.

Пунктом 16 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку щодо письмового надання Моторному (транспортному) страховому бюро України, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження пред'явлення вимог до МТСБУ про відшкодування ритуальних послуг, або доказів про відмову МТСБУ про відшкодування вказаних послуг.

З огляду на наведене, колегія суддів, приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів вартості предметів поховального призначення, так як цивільно-правова відповідальність особи з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме - ОСОБА_10, була застрахованою і шкода, завдана внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди мала відшкодовуватись страховиком в особі Моторного (транспортного) страхового бюро України, однак позивач не звернувся з такою вимогою до МТСБУ України, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Так само, помилковим є посилання місцевого суду на ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки, та обставина, що позивач не звернулась до страховика з вимогою про відшкодування вартості ритуальних послуг, унеможливлює розрахунок різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням з винного.

Окрім того, колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно витрат, пов'язаних з проведенням експертиз земельної ділянки і транспортного засобу, з урахуванням наступного.

В процесі розгляду даної цивільної справи жодної експертизи не проводилось, а отже підстави для стягнення з відповідачів витрат за проведення експертиз - відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Оскільки позов пред'явлений з підстав, визначених п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати, понесені апелянтом по оплаті судового збору в сумі 267, 96 грн. за подачу апеляційної скарги. /а.с.188/, підлягають стягненню на його користь за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. п.3,4, ч.1 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року - скасувати. Постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, державний нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Любов Володимирівна, про відшкодування матеріальної шкоди в день поховання - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати ОСОБА_4 в розмірі 267, 96 грн. (двісті шістдесят сім гривень 96 коп.) за подачу апеляційної скарги - віднести за рахунок держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/ О.В.Чумак

Судді: /підпис/ С.М.Бондаревська

/підпис/ В.П.Пікуль

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак