АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Добролюбовій І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 16 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № DNQ0АК55950064, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60.411,20 грн. на термін до 15.05.2015 року. Згідно умов цього договору відповідач повинен щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка станом на 22.10.2012 року становить 45.498,77 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11.184,97 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 8.148,27 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 8.339,28 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 15.421,55 грн. грн., а також штраф (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2.154,70 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 45.498,77 грн. та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду (а.с.1-3).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог банку - відмовлено (а.с.127-128).

В апеляційній скарзі (а.с.132-135) ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки судом не враховано положення ч.1 ст.264 ЦК України щодо застосування спливу строку позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимоги, суд першої інстанції встановив, що між сторонами укладено кредитний договір, внаслідок невиконання умов якого з боку відповідача виникла заборгованість; сторонами строк позовної давності обумовлено не було внаслідок чого до спірних правовідношень застосовується загальний строк позовної давності, який був порушений позивачем при зверненні до суду з заявою.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 16.05.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № DNQ0АК559500648 (а.с.8-18).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 22.10.2012 року заборгованість за кредитним договором становить 45.498,77 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 11.184,97 грн.; заборгованість по відсоткам - 8.148,27 грн.; заборгованість з комісії - 8.339,28 грн.; пеня - 15.421,55 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (відсоткова складова) - 2.154,70 грн.(а.с.4-7).

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В суді першої інстанції відповідачем подано заяву про застосування спливу позовної давності (а.с.118-120).

Як встановлено судом першої інстанції, останній платіж за кредитним договором здійснено відповідачем 25.05.2009 року, що не заперечується сторонами та підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з рахунку (а.с.4-7,70).

Позов до відповідача поданий банком до суду 23.11.2012 року (а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з п.14.11. кредитного договору № DNQ0АК559500648 від 16.05.2008 року, укладеного між сторонами, строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом та неустойки встановлений сторонами тривалістю у 5 років (а.с.8-18).

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторони у письмовій формі уклали договір про збільшення позовної давності.

Відповідно до ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже з врахуванням отримання кредиту 16.05.2008 року та останнього платежу 25.05.2009 року банк звернувся до суду з позовом до відповідача в межах строку позовної давності.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального права.

З огляду на надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенні частково у 26132,27 грн., яка складається з заборгованості: з кредиту в сумі 11184,97 грн., з процентів в сумі 8148,27 грн., пені в сумі 6799,27 грн., та судові витрати в сумі 454,99 грн.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача щодо розміру заборгованості за кредитним договором з посиланням на продаж заставного майна спростовані банком шляхом надання довідки з розшифровкою платежів на погашення заборгованості та меморіальних ордерів (а.с.70-75).

Висновки відповідача щодо збільшення розміру кредиту після продажу заставного майна є помилковими, оскільки грошові кошти були направлені на погашення простроченої частини кредиту, а позовні вимоги щодо кредиту заявлені з врахуванням розміру кредиту, що стягується достроково.

Надані банком докази щодо розміру залишку заборгованості за кредитним договором відповідач не спростував, доказів про те, що вказана заборгованість ним погашена суджу не надав.

Разом з тим, частково задовольняючи позовні вимоги банку, суд апеляційної інстанції врахував, що умовами кредитного договору не передбачено сплату позичальником комісії, про стягнення якої банком заявлені позовні вимоги.

Тому в цій частині позовні вимоги банку не підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення штрафів в сумі 250,00 грн. та 2154,70 грн., передбачені п.14.9. кредитного договору, оскільки штрафи за порушення будь-яких грошових зобов'язань за наявності в кредитному договорі відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне виконання зобов'язань по сплаті кредиту та процентів слід розцінювати як подвійну відповідальність, що суперечить положенням Конституції України.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як вбачається зі справи, банк як кредитор не надав суду доказів щодо спричинення позичальником збитків банку у зв'язку з порушенням ним зобов'язань за кредитним договором.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення пені слід задовольнити частково та зменшити розмір нарахованої пені до 6799,27 грн., що становить розмір пені за один рік за період з 23.11.2011 року по 23.11.2012 року.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14.

Відповідно до понесених банком судових витрат з відповідача підлягає стягненню 454,99 грн. (а.с.31).

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 26132,27 грн., яка складається з заборгованості: з кредиту в сумі 11184,97 грн., з процентів в сумі 8148,27 грн., пені в сумі 6799,27 грн., та судові витрати в сумі 454,99 грн.

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: