АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5453/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 633/137/15-ц Танасевич О.В.
Категорія: трудові Доповідач - Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Швецової Л.А., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В., Красношапка К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрома» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, а також компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат, -

в с т а н о в и л а

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому з урахуванням подальших уточнень просив стягнути з ТОВ «АГРОМА» на його користь 122 932 гривні 89 копійок, зокрема: грошову компенсацію за невикористану ним відпустку за період роботи на посаді директора цього товариства з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року у розмірі 24 575 гривень 09 копійок з урахуванням індексу інфляції за період прострочення, а також компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат, зокрема: несвоєчасно виплаченої заробітної плати за той самий період у розмірі 22 901 гривні 80 копійок, несвоєчасно виплаченої компенсації при звільненні у розмірі 75 456 гривень 00 копійок (а.с. 1-2, 28-31, 85-87).

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що згідно з пунктом 4.3. трудового контракту від 12 березня 2012 року, укладеного між ТОВ «АГРОМА» та ОСОБА_4, позивач, як директор товариства, мав право на щорічну відпустку тривалістю 24 календарних ні, яку не використав. Для розрахунку компенсації за невикористану відпустку при звільненні обчислено її тривалість за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року у кількості 35 календарних днів, а компенсація за неї обчислена у розмірі 14 197 гривень 05 копійок та збільшена на індекс інфляції за період з 1 вересня 2013 року по 30 квітня 2015 року на 3 719 гривень 63 копійки на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Крім того зазначав, що на підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/59/14-ц, на користь позивача було стягнуто з відповідача вихідну допомогу при звільненні у розмірі 288 000 гривень 00 копійок, яка була фактично сплачена йому не 28 серпня 2013 року, тобто не в день звільнення, а лише 31 грудня 2014 року. Зазначене прострочення позивач також вважав підставою для застосування положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та обчислення такої компенсації за період з 1 вересня 2013 року по 31 грудня 2014 року в розмірі 75 456 гривень 00 копійок.

Так само, представник позивача наполягав на компенсації у розмірі 22 901 гривні 80 копійок втрати позивачем частини доходу, пов'язаної з несвоєчасною виплатою частини щомісячної заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 31липня 2013 року, яка була сплачена позивачу не у відповідному місяці, а 11 листопада 2014 року в порядку виконання рішення Печенізького районного суду Харківської області від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц.

Відповідач проти позову заперечував частково. Зазначав, що дійсно за період роботи директором ТОВ «АГРОМА» з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року позивач у щорічній відпустці не перебував, у зв'язку з чим, має право на грошову компенсацію за 35 днів невикористаної відпустки. Проте, не погоджуючись з розрахунком, наведеним позивачем, наполягав на проведенні розрахунку цієї компенсації, виходячи не з розміру заробітної плати, зазначеної в контракті, а з розміру заробітної плати, яка була нарахована позивачу та фактично виплачена йому під час роботи у ТОВ «АГРОМА». Свою позицію обґрунтовував Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року. Крім того, наполягав на утриманні з цієї компенсації всіх обов'язкових платежів та за вирахуванням яких визначив її розмір у сумі 5 843 гривні 05 копійок.

Проти інших позовних вимог відповідач заперечував повністю, посилаючись на те, що вихідна допомога при звільненні та грошова компенсація за невикористану відпустку носять разовий характер, а тому на них не розповсюджується дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Зазначав, що у випадку несвоєчасного розрахунку при звільненні працівника статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачена інша матеріальна відповідальність роботодавця, а саме сплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідач також повністю заперечував проти стягнення з нього компенсації втрати частини доходів позивача у зв'язку з порушенням строків виплати йому заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року на підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц. Обґрунтовував свою позицію тим, що всі розрахунки проведені позивачем без утримання із заробітної плати податків і обов'язкових платежів, тоді як це прямо передбачено Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Крім того, заперечував наявність вини ТОВ «АГРОМА» у несвоєчасній виплаті заробітної плати та у виплаті її не у повному обсязі. Пояснював, що частиназаробітної плати, за несвоєчасну виплату якої позивач зажадав отримати компенсацію, не булла нарахована самостійно відповідачем, а стягувалась в порядку виконання рішення суду, у зв'язку з чим, викладені в рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/2013 та 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року позиції не застосовуються до спірних правовідносин.

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року позовні вимоги були задоволені частково: стягнуто з ТОВ «АГРОМА» на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року у розмірі 14 197 гривень 18 копійок, стягнуто компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року у розмірі 23 031 гривні 13 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішене питання щодо судових витрат.

З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду звернувся представник позивача та зазначив, що не погоджується з таким рішенням в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, щосудом першої інстанції не було враховано, що виплати, за якими позивач просив стягнути компенсацію, є складовими структури заробітної плати та не мають разового характеру, про що вказано в Законі України«Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Таким чином, представник відповідачапросить оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні зазначених виплатта ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, 12 березня 2012 року між сторонами було укладено контракт на управління підприємством, за умовами якого позивач був зобов'язаний виконувати обов'язки директора ТОВ «АГРОМА». 28 серпня 2013 року ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади.

Розглядаючи позовні вимоги, районний суд керувався нормами Конституції України; Кодексу законів про працю України; Закону України «Про оплату праці»; Закону України «Про відпустки» ; Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року; Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Таким чином, судова колегія вважає що районний суд правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, застосував закони, які їх регулюють.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що грошова компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога при звільненні не є заробітною платою (оплатою праці) або компенсаційними виплатами, що мають постійний характер, а тому при їх нарахуванню не підлягають застосуванню норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Судова колегія погоджується із таким висновком районного суду, виходячи з такого.

За правилами ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням, що переглядається, з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_2 14197,18 грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року.

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/59/14-ц та від 18 вересня 2014 року на його ж користь було стягнуто з відповідача вихідну допомогу у розмірі 288 000 гривень 00 копійок. Зазначене рішення в цій частині було виконане 31 грудня 2014 року.

Позивачем оскаржується рішення в частині відмови в застосуванні до зазначених виплат положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат», а відтак і переглядається Апеляційним судом саме в цій частині.

Судова колегія зважає на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_2 районним судом розрахована на підставі статті 83 Кодексу законів про працю України, статті 24 Закону України «Про відпустки» та виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 28 серпня 2013 року у розмірі 23 031 гривень розрахована судом за правилами ст.3 Закону України «Про оплату праці» та «Рекомендацій стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», зазначених у листі Верховного Суду України № 62-97р від 3 квітня 1997 року.

Вищезазначені розрахунки у судової колегії сумнівів не викликають.

Апеляційні доводи щодо необхідності застосування до даних нарахувань положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати судова колегія вважає безпідставними, оскільки грошова компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога при звільненні не є заробітною платою (оплатою праці) або компенсаційними виплатами, що мають постійний характер, в розумінні статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат» та пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні є обов'язком роботодавця, за несвоєчасне виконання якого наступає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України у вигляді сплати на користь працівника середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні. Зазначена компенсація сплачується роботодавцем у встановленому законом розмірі за весь час затримки розрахунку по всім виплатам, які належать працівнику на день його звільнення, а її розмір не залежить від виду та розміру таких виплат.

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі N° 633/59/14-ц та від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц з відповідача було стягнуто на користь позивача компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні відповідно у розмірі 51 180 гривень 32 копійки за період з 29 серпня 2013 року по ЗО квітня 2014 року та у розмірі 23 507 гривень 24 копійок за період з 1 травня 2014 року по 27 серпня 2014 року.

Інший вид відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористану відпустку чинним трудовим законодавством України не передбачений.

Таким чином, судова колегія погоджуєтьсяіз висновком суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог, оскільки доказам по справі в цій частині дана об'єктивна оцінка і зроблений вірний висновок.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни судового рішення, що оскаржується, і висновків суду не спростовує, в їх задоволенні належить відмовити з підстав, передбачених ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -