Справа № 263/5598/15-ц
Провадження №2/263/4058/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Турченка О.В., при секретарі Грачовій О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» про повернення банківського вкладу,
Позивачка та її представник у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглянути справу за їхньої відсутності, позов уточнили, просили стягнути з відповідача заборгованість за депозитним вкладом та відсоткам, нарахованим на суму вкладу, у розмірі 8406,47 євро. Не заперечували проти винесення заочного рішення по справі.
Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надіслала до суду заперечення на позов, у яких просила у позові відмовити повністю через безпідставність заявлених позивачкою вимог. В обґрунтування зазначила, що 17.09.2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних. На підставі вищезазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а також примусове стягнення коштів та майна банку не здійснюється, а виплата сум вкладів вкладникам проводиться за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України.
Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст.224 ЦПК України, заочно.
Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 10.06.2013 року між сторонами був укладений депозитний (строковий) договір №7573/370-13 «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті. Згідно умов договору позивачка внесла на депозитний рахунок № НОМЕР_4 гроші в розмірі 6300 євро на строк з 10.06.2013 року по 15.06.2014 року з нарахуванням та виплатою 9,10% річних на суму вкладу. Разом з депозитним договором в Банку були відкриті наступні вкладні рахунки: № НОМЕР_1 - для обліку коштів за вкладом за вимогою; № НОМЕР_2 - для обліку нарахованих на вклад, але несплачених відсотків; № НОМЕР_3 - для обліку відсотків, нарахованих на вклад за вимогою. 15.06.2014р. закінчився строк дії депозитного договору №7573/370-13 і всі вкладні рахунки були закриті.
Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Згідно з ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Аналогічна позиції закріплена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-39цс13 від 29.05.2013 року, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Згідно з п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 року № 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором.
Таким чином, суд вважає правомірними та обгрунованими вимоги позивачки щодо стягнення на її користь заборгованості по депозитному вкладу у розмірі 8257 євро та процентів, нарахованих на банківський вклад, у розмірі 149,47 євро.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2049,47 грн., оскільки позивачка на підстав п. 17 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції, що діяла на день пред'явлення позову) звільнена від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов Мірошниченко Вікторії Василівни до акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» про повернення банківського вкладу задовольнити.
Стягнути з акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 2049 (дві тисячі сорок дев'ять) гривень 47 копійок.
Повторне заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя О.В.Турченко