АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/117/15 Головуючий 1-інстанції - Музиченко В.О.
Справа № 2-929/11 Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 04 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, 3-ті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевченко Вікторія Юріївна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним, зобов`язання до вчинення певних дій,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним договір дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 посвідчений 30 грудня 2008 року приватним нотаріусом ХМНО Шевченко В.Ю.(реєстр №9068); визнати недійсною державну реєстрацію договору дарування від 30.12.2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 31.12.2008 року за реєстраційним №25981815, номер запису 927 в книзі:1; зобов'язати приватного нотаріуса Шевченко В.Ю. скасувати реєстрацію цього правочину у державному реєстрі правочинів (витяг №6897175 з датою видачі 30.12.2008 року о 16:24); стягнути судові витрати з відповідача, а також забезпечити позов шляхом заборони відчуження спірного майна відповідно до змісту окремої заяви позивача.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 04 липня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним з моменту вчинення договір дарування 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, які складаються з житлового будинку літ. "С-1", що укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 посвідчений 30.12.2008 року приватним нотаріусом ХМНО Шевченко В.Ю. (реєстр №9068) та визнано недійсною державну реєстрацію цього договору дарування в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати в розмірі 509,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Вважає посилання суду на порушення вимог ст.215 ЦК України помилковими, оскільки суд не зазначив жодного порушення таких вимог.

Стверджує, що суд обґрунтовує рішення висновком про те, що позивач є заінтересованою особою у розумінні ч.3 ст.215 ЦК України, проте це не відповідає дійсності, адже на час здійснення оспорюваного правочину позивач мав у власності 30/100 частин домоволодіння та після його здійснення і відповідної державної реєстрації частка позивача не змінилася, тобто змінився лише власник частин домоволодіння, а не розмір часток власників. Крім того, предмет договору дарування належав дарувальнику на праві спільної часткової власності, рішення судів скасовані не були, право власності на момент здійснення правочину було належним чином зареєстроване.

Виходячи з наведеного, вважає твердження суду щодо невідповідності договору дарування загальним вимогам та про порушення прав позивача безпідставними.

Вказує, що з копії рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20.12.1990 року можна встановити, що вказана земельна ділянка в користування надана ОСОБА_9 На момент смерті ОСОБА_10 після відчуження ним частини домоволодіння, він залишився власником лише 20/100 частини домоволодіння. Згідно ЗК УРСР 1970 року, який діяв на той момент, при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить у користування всіх співвласників будівлі., порядок користування якою визначається залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою.

Спадкоємиця померлого ОСОБА_11 отримала у власність лише 20/100 частин домоволодіння, а отже не могла успадкувати після смерті батька повне право користування вказаною земельною ділянкою. Відповідач придбала у ОСОБА_12 (спадкоємиця ОСОБА_11.) 22/100 частини домоволодіння.

Вважає незрозумілими твердження суду щодо того, що ОСОБА_8 не бажала та фактично не була власником житлового будинку літ. "С-1", а отже вчиняти договір дарування правових підстав не мала, а тому і не мала на меті настання правових наслідків за договором дарування,оскільки ОСОБА_8 22/10 частин домоволодіння належали на праві приватної власності на підставі рішень суду.

Звертає увагу на те, що суд безпідставно стверджує, що договір дарування виявляє ознаки іншого договору - договору довічного утримання, проте це спростовується вимогами ст.717-722 ЦК України, з яких вбачається безоплатний характер такого договору, тобто дарувальник не вправі вимагати від обдаровуваного здійснення на свою користь будь-яких дій майнового чи немайнового характеру, що відрізняється від характерних ознак договору довічного утримання.

Перебування ОСОБА_8 на момент укладання договору дарування у тяжкому хворобливому стані, внаслідок чого не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати спростовується тим, що приватним нотаріусом Шевченко В.Ю. перевірено повну цивільну дієздатність дарувальниці, а медична довідка про стан здоров'я ОСОБА_8 не може братися до уваги як доказ, оскільки відповідно до ч.16 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними" від 06.11.2009 року, ст.46 Закону України "Про інформацію", ст.286 ЦК України та ч.4 ст.6 ЗУ "Про психіатричну допомогу" визначення стану фізичної особи на момент вчинення правочину повинно здійснюватися на підставі судово-психіатричної експертизи, а позивач не належить до жодної з осіб, які б мали доступ до інформації про стан здоров'я ОСОБА_8, що перелічені у зазначених нормах.

Вважає необґрунтованими звинувачення позивача щодо безпідставного збагачення відповідача за рахунок отримання частини домоволодіння згідно договору дарування.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_13 просить про її відхилення і залишення рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Представник Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у письмових поясненнях на апеляційну скаргу просить задовольнити її частково: скасувати рішення в частині визнання недійсною державну реєстрацію договору дарування в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 31.12.2008 року за реєстраційним номером 25981815, номер запису 927 в книзі1 і у задоволенні цих вимог відмовити. В іншій частині рішення просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.1993 року ОСОБА_4 набув право власності на 18/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, а на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2002 року - на 20/100 частин цього домоволодіння.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17.12.2007 року за ОСОБА_8 визнано право власності на житловий будинок літ. "С-1", площа якого по внутрішньому обміру складає 49, 1 кв.м. ( загальна площа - 37,8 кв.м., з якої житлова - 24,5 кв.м., допоміжна -13,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням цього ж суду від 03.11.2008 року внесені зміни у рішення від 17.12.2007 року: визнано за ОСОБА_8 право власності на житловий будинок С-1, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,7 кв.м., який складається з :1-кухні площею 6,3 кв.м., 2-кухні площею 8,2 кв.м., 3-житлового приміщення площею 6,3 кв.м., 4 - житлового приміщення площею 18,2 кв.м., 5 - кладової площею 5,7кв.м.,1- сіней площею 5,0 кв.м.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2008 року визнано за ОСОБА_8 право власності на житловий будинок, що складає 22/100 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1

Перерозподілені ідеальні частки співвласників та визнано вважати, що ОСОБА_4 належить 30/100 замість 38/100 частин від домоволодіння, ОСОБА_6 - 28/100 замість 36/100, ОСОБА_14 -20/100 замість 26/100, ОСОБА_8 - 22/100.(а.с.61-62 т.1).

На підставі вказаних судових рішень в КП « ХМБТІ» за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на 22/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

З0 грудня 2008 року приватним нотаріусом ХМНО Шевченко В.Ю. був посвідчений договір дарування частини домоволодіння, відповідно до умов якого ОСОБА_8 подарувала своїй дочці ОСОБА_3, а остання прийняла у дар житловий будинок літ. «С-1», що складає 22/100 частини домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та належить дарувальнику на підставі вищевказаних рішень Комінтернівського районного суду міста Харкова.

Відповідно до п. 6 договору обдарована зобов»язалась надати дарувальнику довічне безоплатне користування належною їй частиною домоволодіння без права постановки на облік проживання в ній сторонніх осіб.

У зв»язку з хворобою дарувальника договір підписано та посвідчено у лікарні за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій та у Державному реєстрі правочинів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2009 року рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17.12.2007 року та додаткове рішення цього ж суду від 03.11.2008 року скасовані, а справа повернута до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13.01.2010 року скасовано заочне рішення цього суду від 08.12.2008 року, справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та ін. про зміну часток співвласників призначено до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 19 листопада 2009 року провадження у справі за позовом ОСОБА_8 до Харківської міської ради, 3-я особа ОСОБА_4 про визнання права власності закрито з підстав, передбачених ч.6 ст.205 ЦПК України.(а.с.14), а ухвалою цього ж суду від 15 січня 2010 року з аналогічних підстав закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_14 про зміну часток власників домоволодіння. (а.с.29).

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01.03.2012 року позовна заява ОСОБА_3 до Харківської міської ради, 3-я особа ОСОБА_4 про визнання права власності залишена без розгляду з підстав, передбачених ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Наведені ухвали Комінтернівського районного суду міста Харкова є чинними.

Представник відповідача не заперечує, що на час розгляду справи судом першої інстанції чинних судових рішень про визнання за ОСОБА_8 права власності на 22/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 не існувало і в позасудовому порядку права власності на вказану частину домоволодіння до неї за життя не переходило.

З огляду на наведене суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним .

Судова колегія вважає, що рішення в цій частині відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Відповідно до роз»яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні правовідносини, та на підставі цих норм вирішувати справи..

Судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст.4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам , згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України ( статті 1,8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на час вчинення правочину.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом ( оспорюваний правочин)

У відповідності до положень ч.1 ст.317 , ч.2 ст.319 ЦК України право володіння, користування та розпорядження належать власникові щодо його майна і вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону, він має право щодо свого майна.

Між тим, рішення, якими за ОСОБА_8 було визнано право власності на 22 /100 частини домоволодіння скасовані і у іншій спосіб вона права власності на вказану частку не набувала, отже, за оспорюваним договором дарування до ОСОБА_3, як обдарованої, перейшло право власності на майно, яке дарувальнику не належало.

Проте, без визнання договору дарування недійсним неможливо виключити з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 22/100 частини домоволодіння на підставі цього договору та відновити реєстрацію права власності позивача ОСОБА_4 на частку, яка йому належала до зміни цих часток судовим рішенням , в подальшому скасованим. Отже висновок суду про те, що оспорюваним договором порушено право позивача є правильним.

Доводи апеляційної скарги відповідача не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання договору дарування недійсним.

Разом з тим, рішення в частині визнання недійсною державну реєстрацію цього договору дарування в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно є передчасним.

При проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції керується, зокрема, ЗУ « Про державну реєстацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року (далі Закон), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року ( далі Порядок), іншими нормативно-правовими актами України.

Законом та Порядком визначений перелік документів, які підтверджують виникнення, перехід або припинення прав на нерухоме майно і можуть бути підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень та припинення такого права.

Позивач не позбавлений можливості звернутися до реєстраційної служби з заявою про реєстрацію припинення права власності відповідачки на 22/100 частини домоволодіння на підставі рішення суду про визнання недійсним договору даорування, а у разі виникнення між ними спору, такий спір у відповідності до ст.17 КАС України підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин рішення в частині визнання недійсною державну реєстрацію договору дарування в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно підлягає скасуванню на підставі п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з відмовою у задоволенні цих позовних вимог.

Підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення і висновки суду про те, що ОСОБА_8 не бажала бути та фактично не була власником житлового будинку літ."С-1", про порушення принципу безоплатності договору дарування, про хворобливий стан дарувальника та про порушення приватним нотаріусом правил ст.ст.44,49,51,54,59 ЗУ " Про нотаріат" і посилання на норми ст. 744 ЦК України.

На думку судової колегії такі висновки знаходяться поза межами позовних вимог та суперечать підставам, з яких договір дарування визнано недійсним .

Договір дарування укладався особисто ОСОБА_8 як дарувальником, його не визнано судом недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України як вчинений особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дії та (або) не могла керувати ними або з підстав, передбачених ст. 235 цього Кодексу як удаваний правочин.

Зазначені в рішенні суду обставини не можуть вважатися такими, що перешкоджали нотаріальному посвідченню договору дарування станом на 30.12.2008 року і є підставою для визнання його недійсним, тому висновки суду про порушення приватним нотаріусом правил ст.ст.44,49,51,54,59 ЗУ "Про нотаріат" є безпідставними і підлягають виключенню з з мотивувальної частини рішення.

Часткове скасування рішення та виключення з його мотивувальної частини вказаних висновків та посилань не є підставою для зміни рішення в частині розподілу судових витрат, які понесені позивачем і документально підтверджені.

Керуючись ст.ст.303,304, п.п.2,3 ч.1 ст.307, ст. ст.309,313,314,316,319,324 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 04 липня 2014 року : скасувати в частині визнання недійсною державну реєстрацію договору дарування в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 31.12.2008 року за реєстраційним № 25981815, номер запису 927 в книзі:1 і у задоволенні цих вимог ОСОБА_4 відмовити.

Виключити з мотивувальної частини вказаного рішення висновки про те, що ОСОБА_8 не бажала бути та фактично не була власником житлового будинку літ."С-1", про порушення принципу безоплатності договору дарування, про хворобливий стан дарувальника та про порушення приватним нотаріусом правил ст.ст.44,49,51,54,59 ЗУ " Про нотаріат" і посилання на норми ст. 744 ЦК України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегіії -підписи

Копія вірна. Суддя -