Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину.

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 березня 2014 року було задоволено його вимоги про стягнення з ОСОБА_5 боргу в сумі 53 000 доларів США та 6 600 євро, що є еквівалентом 492 588,44 грн.

Під час розгляду зазначеної вище справи у суді першої інстанції в цілях забезпечення позову було постановлено ухвалу про накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_5 в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 492 588,44 грн.

Однак, не зважаючи на прийняте судове рішення ОСОБА_5 знаючи про забезпечення позову, протиправно у квітні 2014 року відчужив майно, яке знаходилося під арештом, та своїми діями позбавив можливості виконати рішення Печерського районного суду м. Києва про стягнення боргу в сумі 492 588 грн і таким чином отримати належні позивачу грошові кошти. Тому просив суд задовольнити заявлені ним вимоги та визнати договори дарування вчинені відносно майна яке перебувало під забороною нікчемними.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений 03 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київське міського нотаріального округу Войнарскою І.А. за реєстровим № 2 нікчемним. Визнано договір дарування частини квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_8, посвідчений 09 квітня 2014 року приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. реєстровим № 223, нікчемним.

Застосовано наслідки нікчемного правочину шляхом скасування запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про відчуження ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1, та частини квартири АДРЕСА_2.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані договори дарування були посвідчені приватним нотаріусом Войнарскою І.А. під час існування арешту нерухомого майна боржника ОСОБА_5

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що особи, які набули права власності внаслідок укладення з відповідачем по справі договорів дарування не були залучені до участі у справі на час її розгляду. Крім того, були порушення норм законодавства з боку нотаріуса, однак суд першої інстанції розглянув справу без його участі.

Із матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2014 року приватним нотаріусом Войнарскою І.А. був посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_5 на ім'я його сина ОСОБА_6 Зазначена квартира належала відповідачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 20 листопада 2008 року.

09 квітня 2014 року приватним нотаріусом Войнарською І.А. був посвідчений договір дарування 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 від імені відповідача ОСОБА_5 на ім'я його сина ОСОБА_8 Вказана 1/5 частина квартири належала відповідачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1994 року.

Після реєстрації договорів «обдаровані» набули право власності, а саме: ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_8 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2.

В квартирі АДРЕСА_1 з 3 червня 2014 року зареєстрована неповнолітня дитина - ОСОБА_10

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Частиною 1 ст. 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Однак суд апеляційної інстанції, у відповідності ст. ст. 212, 214 ЦПК України, перевіривши всі докази по справі, вірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки особи, які набули право власності внаслідок укладення з відповідачем по справі договорів дарування не були залучені до участі у справі на час її розгляду та не долучено до участі у справі приватного нотаріуса, який посвідчував спірні договори дарування, а оскільки апеляційний суд не наділений правом на залученням до участі у справі відповідачів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

. Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 <nau://ukr/1618-15|st332> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко