РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2015

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді - Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання - Д'якович О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Тесляра О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про визнання недійсним кредитного договору -

встановив:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «ФІДОБАНК» про визнання недійсним кредитного договору, в обґрунтування якого вказав, що 16.10.2006 року між позивачем та ВАТ «АКБ «Престиж» (правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК») укладено кредитний договір № 014-71/451, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 15000доларів США терміном погашення до 15 жовтня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 14% річних. 21.03.2007 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору №014-71/451 від 16.10.2006 року, у відповідно до якої сума кредиту збільшена до 40000 доларів США. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Суть кредитного договору № 014-71/451 від 16.10.2006 року суперечить законодавству України, оскільки кредитні кошти призначені на споживчі цілі, а тому банк не мав права надавати споживчий кредит в іноземній валюті. Крім цього банком не був наданий детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Оскільки банком було допущено істотне порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, через невиконання відповідачем вимог закону, щодо надання позивачу повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання, позивач просить визнати кредитний договір від 16.10.2006 року № 014-71/451 недійсним, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду пояснення в яких вказав, що позивачу при укладенні договору була надана повна та достовірна інформація щодо умов кредитного договору, в подальшому позивач визнав заборгованість за кредитним договором в повному обсязі, а рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.07.2015 року з позивача та поручителів стягнуто заборгованість за кредитним договором, просить в задоволенні позову відмовити. Крім цього представником відповідача подана заява про застосування строку позовної давності

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

16.10.2006 року ОСОБА_3 та ВАТ «АКБ «Престиж» (правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК») уклали кредитний договір № 014-71/451, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 15000доларів США терміном погашення до 15 жовтня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 14% річних. 21.03.2007 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору №014-71/451 від 16.10.2006 року, у відповідно до якої сума кредиту збільшена до 40000 доларів США, в подальшому сторони укладали додаткові угоди до кредитного договору, в яких змінювали строк погашення кредиту, уточнювали та змінювали окремі положення договору.

Відповідно до статуту, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 26.05.2012 року (протокол № 74) ПАТ «ФІДОБАНК» є правонаступником АКБ «Престиж».

Згідно зіст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог, підстави позову визначає позивач.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги про недійсність правочину з підстав, передбачених ст.ст.11,19 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон).

Частинами 1, 2 ст.11 Закону (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

В частині 4 статті 11 даного Закону зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Судом встановлено, що умови укладеного між банком та позивачем кредитного договору і додаткових угод про внесення змін до нього були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечував, тобто договір зі змінами до нього є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України.

Як у кредитному договорі від 16.10.2006 року так і в додаткових угодах нього передбачені всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог законодавства. У кредитному договорі вказана сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка та її вид, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитні договір, чим засвідчив свою згоду з його умовами, в тому числі щодо валюти кредитування. На момент укладення договорів ОСОБА_3 не навів жодних зауважень щодо змісту цих правочинів, не звертався до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договору.

Крім того, в день підписання кредитного договору ОСОБА_3 отримав примірник договору, що надавало йому додаткову можливість детально вивчити їх умови і в разі необхідності звернутися за правовою допомогою до спеціалістів, та у випадку незгоди з умовами кредитного договору - відмовитися від надання йому фінансових послуг.

Однак, позивач не тільки не відмовився від кредиту, але й на протязі певного часу виконував свої зобов'язання за кредитним договором, що є підтвердженням його повного усвідомлення наслідків укладеного ним договору.

Частиною 5 ст.11, п.10 ч.3 ст.18 Закону передбачені положення за якими до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є умови, зокрема, про установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

За змістомст.19 Закону нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

ОСОБА_4 посилався на те, що під час підписання спірної угоди банк не повідомив його про сукупну вартість кредиту, а сам кредит виданий в іноземній валюті, зі сторони банку був обман щодо умов надання кредиту.

Такі доводи позивача є безпідставними.

Так, 11.01.2010 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 014-71/451 від 16.10.2006 року, при цьому в 1.6 цієї додаткової угоди зазначили, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе позичальник.

Слід зазначити і те, що незмінюваність курсу гривні по відношенню до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні по відношенню до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути не відомим позивачеві.

Таким чином, підписуючи спірний кредитний договір, позивач повинен був усвідомлювати можливість збільшення обсягу його зобов'язань за цим договором у гривневому еквіваленті у випадку зростання курсу долара США по відношенню до гривні, та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом.

Посилання позивача на те, що йому не була надана банком повна інформація про сукупну вартість кредиту, також не є підставою для визнання кредитного договору недійсним в розумінні ст.ст.11,19 Закону, оскільки кредитний договір містить графік погашення кредиту із зазначенням розміру щомісячного платежу в доларах США на весь час дії договору. Цей документ підписаний сторонами, є невідємною частиною договору, та виконувався позивачем з моменту укладення кредитного договору і до часу розгляду справи судом.

За встановлених судом фактичних обставин справи, наведені ОСОБА_3 доводи не свідчать про те, що спірним договором були установлення обовязкові для споживача умови, з якими позивач не мав реальної можливості ознайомитися перед його укладенням та не отримав інформацію необхідну для його свідомого вибору.

Як на підставу для визнання спірного договору недійсним представник позивача в судовому засіданні зазначала, що кредитний договір був підписаний позивачем під впливом обману з боку працівників банку.

За приписами ч. 1 ст.230 ЦК України, якщо одна сторона правочину навмисно ввела в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обовязковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, належних та допустимих доказів неправомірного впливу банку на волевиявлення ОСОБА_3 щоб спонукати останнього до укладення спірного кредитного договору, суду надано не було.

Уст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач при укладенні спірного договору мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами.

Отже, правових підстав для визнання спірної угоди недійсною відповідно до положень ст.ст.11,19 Закону та ст.230 ЦК України судом не встановлено. З інших підстав позов не заявлявся.

Також, судом враховано, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 30.07.2015 уже вирішувалось питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і це рішення набрало законної сили, а згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також згідно ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Відповідно до ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, що спірний кредитний договір був укладений між сторонами 16.10.2006 року. З позовом про визнання договору недійсним ОСОБА_3 звернувся у серпні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності. Про поважність причин пропуску такого строку суду не заявляв. Представник відповідача заявив про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Разом із тим, оскільки судовому захисту підлягає лише порушене право, а судом не встановлено порушення прав ОСОБА_3 при укладенні спірного договору, суд відмовляє у задоволенні позову по суті, а не у звязку із спливом строку позовної давності.

Керуючтсь ст.ст. 3, 10, 11, 88, 21-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 230, 256, 257, 261, 267, 627, 1054 ЦК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області, через Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: