Справа №573/1402/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Черкашина М. С.
Номер провадження 22-ц/788/77/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Білецького О. М. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Білопільського районного виробничого відділу Сумської регіональної філії Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» про повернення земельної ділянки, знесення огорожі та вбиральні, встановлення меж земельних ділянок,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому вказує на невідповідність фактичним обставинам справи висновків суду про встановлення існуючої межі між сторонами до виготовлення державних актів на земельні ділянки, а також про відсутність порушень прав позивача у зв'язку із підписанням попереднім власником акту узгодження межі земельних ділянок. Також зазначає, що суд помилково відхилив висновок землевпорядної організації, яким підтверджується порушення прав заявника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7, який заперечував проти скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2005 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 13), а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 квітня 2008 року - земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,212 га, розташована на території Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області (а.с. 10).

Крім того, на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки позивачу належать земельні ділянки площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0615 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 14, 15).

Відповідачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державних актів на право власності на земельні ділянки від 30 вересня 2005 року належить жилий будинок, земельна ділянка площею 0,1418 га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, розташовані по АДРЕСА_2 (а.с. 33-34, 126, 127).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є суміжними землевласниками, землі яких розділені огорожею, яка встановлена попередніми власниками ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відповідно до актів погодження (встановлення) та закріплення меж земельних ділянок ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в натурі від 15 грудня 1997 року, межу встановлено по дерев'яній огорожі (а.с. 131-132), яка фактично не змінювалася, що визнали сторони під час розгляду справи місцевим судом.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ним не доведено порушення його прав, оскільки межа суміжних землевласників є погодженою і фактично не змінювалася, належних та допустимих доказів захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_4 він суду не надав, а вимога про зобов'язання землевпорядної організації встановити межові знаки є не належним способом захисту.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зі змісту ст.126 ЗК України вбачається, що право власності та право на постійне користування земельною ділянкою посвідчуються державним актом.

Сторони у справі є власниками земельних ділянок, а відтак на момент набуття права власності, враховуючи вимоги Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року № 43, погодження (встановлення) визначення меж земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбулося 12 травня 2005 року, що підтверджується відповідним актом, відповідно до якого межові знаки передані на зберігання ОСОБА_10 (а.с. 122).

Іншого порядку погодження (встановлення) визначення меж земельних ділянок земельне законодавство не передбачає, як і не передбачає повторного погодження (встановлення) визначення меж земельної ділянки, проте Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року №376 передбачена можливість відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Проте ОСОБА_3 зазначеного порядку відновлення межі земельної ділянки не дотримався, у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів самовільного заняття ОСОБА_4 частини його земельної ділянки.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно не вважав належним доказом на предмет доведеності самовільного заняття відповідачем по справі частини земельної ділянки позивача і не взяв до уваги відповідь, надану ОСОБА_3 ПрАТ «Сумський Промпроект» № 18/831 від 02 липня 2014 року (а.с. 16).

Не скористався позивач і правом заявити в місцевому суді клопотання про проведення відповідної судової експертизи на предмет встановлення факту самовільного заняття відповідачем частини його земельної ділянки.

Заявлення ОСОБА_3 такого клопотання під час розгляду справи апеляційним судом знаходиться поза межами апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Тому у задоволенні цього клопотання відмовлено на підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України.

Крім того, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів.

Звернення ОСОБА_3 до суду з вимогою про зобов'язання Білопільського районного виробничого відділу Сумської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» встановити межі земельних ділянок, тобто у спосіб, не передбачений чинним законодавством, не є належним способом захисту порушеного права позивача у справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -