Справа № 477/1151/14-ц
Провадження № 2/477/6/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

секретаря судового засідання - Бітюковій С.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2,

відповідачів - не з'явилися,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації вартості частки в спільному майні,

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд винести рішення, яким здійснити реальний розподіл будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 Жовтневого району Миколаївської області.

Вказувала, що їй на праві власності належить 4/5 частин цього будинку, а відповідачам інша частина, яку вони прийняли в порядку спадкування, але право власності на свої частки до цього часу ними поки що не зареєстровано.

Посилаючись на те, що інші співвласники перешкоджають їй користуватися належною їй частиною співвласності просила здійснити реальний розподіл будинку з врахуванням часток кожного із власників.

Під час провадження у справі, але до початку розгляду справи по суті, змінила свої позовні вимоги і відповідно до положень ч. 2 ст. 364 ЦК України просила стягнути з відповідачів компенсацію вартості належної їй частки в сумі 174 588 грн. 80 коп.

В судовому засіданні свої вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Позивачка має у власності 4/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 Жовтневого району Миколаївської області.

Ця частина будинку перейшла до неї в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

2 вересня 2013 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину на зазначену частку будинку, яке зареєструвала в той же день в Державному реєстрів речових прав на нерухоме майно.

Право власності на іншу частину будинку перейшло в порядку спадкування до відповідачів, тобто кожному з них належить по 1/20 частці, але своє право власності на нерухоме майно вони до цього часу не зареєстрували.

Під час розгляду справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза, висновком якої від 15 грудня 2014 року було встановлено, що здійснити реальний поділ будинку з господарськими спорудами між всіма співвласниками неможливо, оскільки об'ємно-планувальне розміщення та функціональне розміщення приміщень будинку не дозволяє з технічної точки зору провести його розподіл з виділенням двох ізольованих квартир, так як загальна площа, яка належить співвласникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, згідно їх ідеальних часток, становить 11,42 кв.м., але діючими будівельними нормами та вимогами ДБНіП 2.08.01-89 "житлові будівлі" передбачено, що загальна площа однокімнатної квартири повинна бути не менше 28 кв.м.

Висновками цієї ж експертизи визначено, що реальна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 218 236 грн., а 4/5 вартості цієї частки, компенсацію якої позивачка просить стягнути з відповідачів, дрівнює174 588 грн. 80 коп.

За положеннями ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У сенсі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Частинами 1,2 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Разом з тим, згідно з вимогами ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

При вирішенні питання про стягнення грошової компенсації вартості частки, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому необхідно з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Реалізуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх, суд зобов'язаний перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

З матеріалів справи вбачається, що частка позивачки у праві власності на спірний будинок є значною, але виділити її в натурі неможливо через неподільність цього майна між всіма співвласниками.

Однак, вимагаючи сплати відповідачами грошову компенсацію вартості її частки, позивачка не надала доказів про наявність у них реальної на це можливості.

На думку суду, пред'явлення нею подібної вимоги суперечить засадам розумності та справедливості і буде порушенням положень ч.5 ст. 319 ЦК України, за якою власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Проте, це не позбавляє її права, з врахуванням належності їй значної частки у праві власності на будинок, звернутися до суду з позовом про припинення права власності інших співвласників за положеннями ст. 365 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, понесені позивачкою, з відповідачів не стягуються.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. 10, 11, 88, 212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення з них грошової компенсації вартості 4/5 частки позивачки у їх спільному житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1, в сумі 174 588 грн. 80 коп. - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко