Справа № 185/7599/15-ц
Провадження № 2/185/4092/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2015 року
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопського М. М.,
за участю cекретаря судового засідання Волошиної К.М,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Приватне підприємство "К-П-1" про відшкодування майнової та матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -
Представник позивачів у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав.
З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2013 року /ас.11,12/. ОСОБА_3 є основним наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.46,70/.
Згідно акту ПП "К-П-1" від 16 лютого 2015 року 06 лютого 2015 року сталося затоплення квартири АДРЕСА_2, яка належить позивачам. Причиною затоплення міг послужити відкритий спускник на радіаторі опалення у квартирі АДРЕСА_1, яка розташована над квартирою позивачів /а.с.45/.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
У відповідності до ст.10 ЖК Української РСР, громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.
Згідно з вимогами ч.1 ст.170 ЖК УРСР, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, як основний квартиронаймач квартири, розташованої над квартирою позивачів, допустив затоплення їх квартири, тому має нести цивільно-правову відповідальність за заподіяння шкоди.
Згідно із ст.22 ЦК України особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати , яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробить для відновлювального свого порушеного права ( реальні збитки).
Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст..1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями. Діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно зі ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.
Внаслідок винних дій відповідача, було пошкоджено майно позивачів, а отже останнім заподіяно моральну шкоду.
У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує факт порушення житлових та майнових прав позивачів, які в опалювальний сезон позбавлені можливості користуватися належним їм житлом; незручності, пов'язані з необхідністю переїзду разом з малолітньою дитиною; глибину душевних страждань позивачів, пов'язаних з тим, що вони безперечно отримали у зв'язку пошкодженням житла душевну травму, наслідки якої мали вплив на їх психічний стан; необхідність додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. Також суд враховує тривалість душевних страждань, яка викликана тим, що для проведення відновлювального ремонту позивачам потрібні значні затрати часу та коштів.
Враховуючи вищевикладене, а також конкретні обставини по справі, характер і тривалість моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, з урахуванням вимог розумності і справедливості вважає за можливе стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 2000 грн.
У зв'язку із затопленням квартири позивач ОСОБА_2 був змушений понести витрати на дослідження спеціаліста у розмірі 2000 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Витрати на оплату за складання акту про залиття квартири у розмірі 86 грн. позивачами не підтверджено.
Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу з огляду на наступне.
Відповідно до ст.87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Статтею 1 Закону України Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
Як вбачається з матеріалів справи, 08 липня 2015 року позивачі уклали з адвокатом Циберкіним В.В., договір про надання юридичної допомоги /а.с.47/. З квитанції №3 від 08.07.2015 р. вбачається що за надання правової допомоги позивачами сплачено 600 грн.
Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат..
Надані позивачами договір про надання юридичної допомоги та квитанція не містять відомостей про те, по якій справі надавалася така допомога, за які саме послуги 08.07.2015р. було сплачено 600 грн., не наведено розрахунок зазначеної суми, не надано відомостей про час, затрачений на надання допомоги, що позбавляє суд можливості визначити розмір допомоги у відповідності до вимог Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", тому зазначені судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.
З квитанції №1/778 від 16.07.2015 р. /а.с.53/ вбачається, що позивачем ОСОБА_1 понесено витрати по сплаті судового збору у сумі 743,60 грн., тому у відповідності до ст.88 ЦПК України зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватне підприємство "К-П-1" про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок затоплення - задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 9747 (дев'ять тисяч сімсот сорок сім) грн. 60 коп.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку

Суддя М. М. Перекопський

Згідно з оригіналом. Суддя М.М. Перекопський