Справа № 428/5120/15-ц
Провадження № 22ц/782/693/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів - Авалян Н.М., Кострицького В.В.

за участю секретаря - Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «ТАУН СЕРВІС» на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 серпня 2015 року у справі за заявою ТОВ «Таун Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за оплату послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Сєвєродонецького районного суду Луганської області від 10 серпня 2015 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття наказного провадження.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ТОВ «ТАУН СЕРВІС» у прийнятті заяви, суд керувався нормою ч.6 ст. 100 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ( перебування) фізичної особи - боржника.

Судова колегія вважає такий висновок правильним.

Питання щодо наказного провадження врегульовані розділом 2 ЦПК України, а саме ст.ст.95-106 цього Кодексу.

Відповідно до ст.95 ЦПК України Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Згідно п.п. 1,2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

П.11 зазначеної Постанови передбачено, що процедура розгляду заяв у наказному провадженні полягає у видачі судового наказута не може бути застосовано наступні процесуальні інститути: призначення справи до судового розгляду; забезпечення доказів; призначення експертизи; передача справи до іншого суду за підсудністю; заміна неналежної сторони; зупинення провадження; закриття провадження у справі; залишення заяви без розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.100 ЦПК України Суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника.

Тобто, однією з вимог для вирішення питання щодо видачі судового наказу є саме можливість встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді Управління Державної міграційної служби України у Луганській області, божник ОСОБА_1 зареєстрованою (знятою з реєстрації) за місцем проживання/перебування не значиться.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції були підстави для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки отримана відповідь

з Управління Державної міграційної служби України у Луганській області не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції не звернув уваги на п.13 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», відповідно до якого у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути виданий за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, на увагу не заслуговують, оскільки ці питання вирішуються судом у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, з підстав зазначених у ч.3 ст.100 ЦПК України.

Разом з тим, відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу не перешкоджає пред'явленню позову та встановленню всіх обставин, необхідних для прийняття правильного та обґрунтованого рішення щодо вимог, заявлених позивачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали судом дотримані вказані вище вимоги цивільно-процесуального закону та враховані роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2011 року N 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження».

У відповідності зі ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд:

1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону;

2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування;

3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону і доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зроблених в ухвалі, яка оскаржується, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.209, 303, 307, 312, 313, 314,317 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «ТАУН СЕРВІС» відхилити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий суддя Ю.В. Єрмаков

Судді: Н.М. Авалян

В.В. Кострицький