Справа № 363/2432/15-ц Головуючий у І інстанції Підкурганний В. В.
Провадження № 22-ц/780/5411/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 38 05.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Коцюрби О.П.,

та секретаря Роговської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2, третя особа - третя Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину земельної ділянки у порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому просила встановити юридичний факт, що 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,106 га, яка розташована на території Старопетрівської сільської ради у садовому товаристві «Дніпро» Вишгородського району Київської області, належала на праві власності її бабусі, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, та визнати за нею право власності на 1/3 цієї земельної ділянки у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

У обґрунтування позову зазначала, що вищевказана земельна ділянка перебувала у власності її діда, ОСОБА_5, на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 04 квітня 1998 року, яку, у подальшому, успадкували у рівних частках, по 1/3 кожен, його дружина ОСОБА_4, та його син ОСОБА_2, однак ОСОБА_4 так і не зареєструвала за своє життя право власності на свою частину вказаної земельної ділянки.

Вказує, що у липні 2005 року її бабуся ОСОБА_4 померла, однак за свого життя склала заповіт, відповідно до якого вона заповідала їй зокрема 1/3 частину зазначеної земельної ділянки, що належала їй після прийняття нею спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5 У квітні 2015 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини зазначеної земельної ділянки, проте їй було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документу на цю ділянку, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 серпня 2015 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину спірної земельної ділянки у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що спадкодавець ОСОБА_4 не набула права власності на спірну земельну ділянку, через що вона не могла бути включена до спадкової маси і у висновку не могла бути успадкована позивачкою, через що підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що померла ОСОБА_4 успадкувала 1/3 частину спірної земельної ділянки після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, яка належала йому на праві власності, та заповіла цю ділянку позивачці ОСОБА_3, тому позовні вимоги у частині визнання за позивачкою права власності на це спадкове майно підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 5 липня 2003 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а. с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а. с. 102). Із матеріалів спадкової справи, заведеної після його смерті, вбачається, що спадщину

за законом прийняли його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 (а. с. 116-119).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9, мати позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а. с. 1 5).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 6 липня 2002 року зареєстрованого в реєстрі за № 1952; позивачка ОСОБА_3 успадкувала 1/3 частину земельної ділянки площею 0,106 га, переданої для садівництва, яка розташована на території Старопетрівської сільської ради, садове товариство «Дніпро» Вишгородського району Київської області, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Старопетрівською сільською радою народних депутатів Вишгородського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 180 від 4 квітня 1998 року, спадкоємцем якого була ОСОБА_9, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а. с. 16).

6 березня 1999 року держаний нотаріус Третьої Київської державної нотаріальної контори посвідчила заповіт ОСОБА_4, згідно якого вона заповідала позивачці належну їй частину квартири АДРЕСА_1, частину садового будинку у СТ «Днепр» та частину земельної ділянки на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. (а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а. с. 14).

17 квітня 2015 року представник позивача звернулася до Третьої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва на частину спадкової земельної ділянки у зв'язку з відсутністю реєстрації за спадкодавцем права власності на неї (а. с. 19-20).

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до абз. абз. 39, 42 п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки померла ОСОБА_4 успадкувала частину спірної земельної ділянки після смерті у квітні 1998 року чоловіка ОСОБА_5, яка належала йому на праві приватної власності, та заповіла її позивачці ОСОБА_3, тому позовні вимоги у частині визнання права власності на спадкову земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що ця частина земельної ділянки не може бути включена до спадкової маси після смерті ОСОБА_4, оскільки вона не зареєструвала свого права власності на неї, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: