РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року Провадження №2/425/1290/15

Справа №425/3108/15-ц

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Москаленко В.В.

при секретарі Окрошко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору дарування.

У зазначеній квартирі, з метою влаштувати особисте життя, зареєстрований за місцем проживання, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З січня 2007 року відповідач виїхав з квартири на інше місце проживання і забрав свої речі, комунальні послуги не оплачує.

Добровільно знятися з реєстрації за місцем проживання відповідач не бажає, чим порушує її право власника на користування та розпорядження своїм майном.

Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, визнав відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, надала суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, заперечень на позов не надав,був повідомлений належним чином про дату.час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Свідок ОСОБА_3, яка є сусідкою позивача, підтвердила в судовому засіданні, що дійсно відповідач не проживає в спірній квартирі з 2007 року.

Свідок ОСОБА_4, пояснила в судовому засіданні, що вона є сусідкою позивача. Останній раз відповідача у спірній квартирі вона бачила у 2007 році. Куди виїхав відповідач їй не відомо.

Суд, заслухавши позивача, свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного..

Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про державну реєстрацію прав -а.с.5; договір дарування - а.с.4) .

В вищезазначеній квартирі з 07.05.2003 року зареєстрований відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 як піднаймач (довідка-а.с.6).

Відповідно акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 07.09.2015 року, ознак проживання та особистих речей ОСОБА_2 не виявлено. ОСОБА_2 не проживає за вищезазначеною адресою з січня 2007 року(а.с.9).

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приходить до висновку, що позивач з відповідачем не проживають разом, спільне господарство не ведуть, тому відповідач не є членом сім'ї позивача в розумінні ст. 64 ЖК України, доказів того, що відповідач пов'язаний спільним побутом і має взаємні права та обов'язки з позивачами суду до цивільної справи сторонами не надано.

Згідно ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем.

Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що будучи зареєстрованим у спірній квартирі, відповідач в ній не проживає, плату за користування квартирою позивачу не платить, доказів утримання квартири відповідачем, оплати за користування квартирою відповідачем, матеріали справи не містять.

Отже, з врахуванням встановлених судом обставин, що відповідач був зареєстрований у квартирі за згодою позивача, що відповідач не є членом сім'ї позивача та того, що відповідач не сплачував позивачу плату за користування квартирою, суд приходить до висновку, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі як тимчасовий жилець згідно ст. 98 ЖК України.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач є тимчасовим жильцем, що він не проживає у квартирі позивача понад шість місяців, не користується квартирою, не утримує квартиру, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, яка належить позивачам.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст. 150 ЖК України, які кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вже зазначалося вище, права власників квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на його власний розсуд. Будь-які обмеження чи втручання у права власника можливі виключно на підставах визначених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна.

Враховуючи вищенаведене з огляду на те, що відповідач втратив право користування квартирою позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 218, 224, 225 ЦПК України,суд

вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме : квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції протягом десяти днів з моменту отримання копії заочного рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя: В.В. Москаленко