Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1119/14-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.(Радомишльський р.с.)
Категорія 27 Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Шевчук А.М.,Снітка С.О.

з участю секретаря

судового засідання Кучерявий О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»(надалі Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 41329,79 грн. за кредитним договором від 12 березня 2010 року та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до зазначеного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5135,89 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ОСОБА_2 та Банком договір і підтверджується підписом у заяві.

У зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 25 квітня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 41329,79 грн.

Проте відповідач ухиляється від сплати її.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області 07 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту в сумі 41329,79 грн. та 413,30 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилається на те, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим через недоведеність обставин, що мають значення для справи, а також таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано не застосовано до даних правовідносин норми ч.3 ст. 551 ЦК України що стосується зменшення розміру неустойки.

Крім того позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки строк дії кредиту та його виконання встановлено конкретною датою - 12 січня 2011 року, а позивач звернувся із позовом до суду у червні 2014 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 12 березня 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав договір є ОСОБА_2, за яким останній отримав кредит у розмірі 5135,90 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0.01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.01. 2011 року(а.с.6).

ОСОБА_2 погодився з Умовами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою та поставив свій підпис на заяві.

Пунктами 6.1,6.3,6.4,6.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розтрочка»)(Стандарт»)у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1.25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Свої зобов'язання банк виконав, оскільки відповідач отримав кредитні кошти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такий самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться(ст.526 ЦК).

Розрахунком заборгованості стверджується, що станом на 25 квітня 2014 року відповідач не повернув позивачу 3773,15 грн. заборгованості по тілу кредиту, пені у розмірі 35110,39 грн., штрафів у розмірі 500 грн. та 1944,28 грн., а всього 41329,79 грн.(а.с.5).

Статтею 549 ЦК визначено поняття неустойки, а саме неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконаного зобов'язання

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 статті 551 ЦК передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже ч.3 ст.551 ЦК з урахуванням положень ст.3 ЦК, щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такий правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100 цс 14, який є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України.

Враховуючи те, що заборгованість по пені значно перевищує заборгованість по тілу кредиту, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до трьох тисяч гривень та з урахуванням заборгованості по тілу кредиту стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 6773,15 грн.

У зв'язку з цим рішення районного суду в цій частині підлягає зміні. В решті його слід залишити без змін.

Що стосується доводів апеляційної скарги та заяви поданої представником відповідача поданої до апеляційного суду про застосування строків позовної давності, а відтак відмовити позивачу у задоволенні позову за спливом строків позовної давності, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи убачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 не звертався до суду із заявою про застосування позовної давності. Відтак рішення у справі винесене у відсутність такої заяви.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи з наведеного апеляційний суд позбавлений права вирішувати питання застосування позовної давності, оскільки таке право віднесене для вирішення судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 серпня 2014 року змінити та зменшити розмір стягнутої заборгованості по кредиту з 41329 грн. до 6773 грн. 15 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: