Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2015 Справа №607/13424/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

за участю секретаря Субчак Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Тернопільської міської ради, просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №81 в будинку №98 по проспекту Ст.Бандери в м.Тернополі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві власності належить житло за вищевказаною адресою. У даній квартирі разом з ним також проживав його малолітній син. На час звернення ОСОБА_1 до суду ОСОБА_3 не проживає у даній квартирі, хоча перешкод у користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинить. Всі витрати, повязані із утриманням вказаного житла, позивач несе особисто. За вказаних обставин ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №81 в будинку №98 по проспекту Ст.Бандери в м.Тернополі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, 07 вересня 2015 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги повністю підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, заперечень проти позову, а також заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не подала.

Тому, суд в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних в ній даних, доказів і постановляє заочне рішення.

Представник третьої особи - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-які відомості про неможливість останнього прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВН №466749, виданого 09 листопада 2000 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна ОСОБА_4, померлої 08 вересня 1999 року, є ОСОБА_1. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1, що належало померлій ОСОБА_4 на підставі Житлово-експлуатаційної контори №10 Житлово-будівельних кооперативів міста Тернополя №219 від 29 жовтня 1994 року, зареєстрованої Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації за №1596.

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого 17 листопада 2000 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою Тернопільською держнотконторою 09 листопада 2000 року за реєстром №5-4404.

Як вбачається із записів у будинковій книзі на квартиру АДРЕСА_2, у даній квартирі 09 серпня 2002 року зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що зазначено у свідоцтві про народження серія І-ИД №101042 від 04 липня 2002 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2010 року (справа №2-8462/10р.) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до акту, складеного 30 березня 2015 року комісією в складі представників ДП-3 ЖЕК-13 ЖБК, при відвідуванні квартири АДРЕСА_3 на предмет проживання у ній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлено, що у вищевказаній квартирі проживає її власник ОСОБА_1. Із його слів, його колишня дружина ОСОБА_2 і син ОСОБА_3 не проживають за даною адресою ще з 2011 року.

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника житла права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

Фізична особа, яка не досягла 14 років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини чи здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності ( ст.31 ЦК України).

Обмеження дієздатності особи у віці до 14 років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання передбачено положенням ч.4 ст.29 ЦК України.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право дитини на житло. Відповідно до вимог цього Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_3, який зареєстрований за місцем проживання позивача і має право користуватися жилим приміщенням, власником якого є його батько.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що мати дитини ОСОБА_2 має власне житло, де могла б зареєструвати малолітнього ОСОБА_3 та гарантувати йому право користування житлом. Позивач не довів, що у малолітньої дитини ОСОБА_3 є інше придатне для проживання житлове приміщення, яке відповідає вимогам, передбаченим законом.

Закон надає дитині право обирати самостійно місце свого проживання після досягненням 14 років, до досягнення цього віку дитина не має права вільного вибору свого місця проживання.

Таким чином, малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними.

Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то малолітня дитина як самостійний субєкт житлових правовідносин (окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

З врахуванням вищенаведеного, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 223-226, 232-233 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуюча О.Герчаківська