Справа № 138/2595/15-ц
Провадження №:2/138/857/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2015 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Лисенко Т.Ю.,

за участю: секретаря Гавінчук О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, -

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається на денній формі навчання на 2 курсі Київського інституту музики ім. Р.М. Глієра, навчання в якому закінчується 30.06.2017.

Позов обґрунтовано тим, що дитина сторін навчається в м. Києві, що зумовлює здійснення витрат на оренду квартири в розмірі 4000 грн. в місяць, оплату комунальних послуг у розмірі близько 500 грн. в місяць, оплату транспортних послуг на проїзд до навчального закладу у розмірі 600 грн. в місяць, оплату послуг репетитора з вокалу в розмірі 1600 грн. в місяць, оплату навчання в школі акторської майстерності у розмірі 6500 грн., оплату витрат на створення пісні у розмірі 800 доларів США.

Позивач зазначає, що відповідач має можливість надавати допомогу дитині, оскільки є фізичною особою-підприємцем, його сукупний дохід за 2014 рік склав 178207 грн., проте добровільно допомагати утримувати дитину він не бажає.

За таких підстав позивач просить стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4500,00 грн. щомісячно, починаючи з 22.05.2015 і до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2017 року.

При цьому стягнення аліментів з 22.05.2015 позивач обґрунтовує положеннями ч. 2 ст. 191 СК України.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Разом з тим підтвердила, що відповідач добровільно допомагав і продовжує допомагати утримувати їх дочку, переказує їй гроші, купує для неї одяг та інші необхідні їй речі та приладдя. Проте кожен місяць він перераховує та надає особисто дочці різні суми, а здійснювати оплату витрат потрібно вчасно і кожен місяць. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Зазначила, що дочка навчається за державним замовленням, проте стипендію не отримує, в гуртожитку не проживає з причини відсутності в ньому вільних місць.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому. Зазначила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 4500 грн., оскільки є фізичною особою-підприємцем, його сукупний дохід за 2014 рік склав 178207 грн., місячний дохід, після сплати обовязкових податків і зборів, орендної плати, заробітної плати найманим працівникам, складає близько 9000 грн. Вказала, що розмір аліментів обґрунтований повсякденними потребами дитини сторін на проїзд, одяг, харчування та оренду квартири. Щодо стягнення аліментів з 22.05.2015 зазначила, що позивач саме 22.05.2015 вперше звернулась до суду з позовом до відповідача з даного предмету спору, проте ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2015 позов залишено без розгляду, що свідчить про наявність підстав застосувати судом до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 191 СК України та стягнути з відповідача аліменти за минулий час.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, в розмірі 2500 грн. Зазначив, що він завжди допомагав і продовжує допомагати дочці як шляхом грошових переказів, про що додав до матеріалів справи квитанції про перерахунок коштів, так і шляхом придбання, необхідних для неї речей та давав гроші дочці особисто. При цьому зважав, що розмір допомоги іноді і перебільшував розмір аліментів, про які просить позивач, проте, зважаючи на те, що основний дохід він отримує від здійснення діяльності в галузі надання фото-послуг, а такі послуги мають сезонний характер (здебільшого весілля, випускні), то кожен місяць його дохід є різним і саме тому різняться й суми допомоги, яку він надає дочці добровільно в різні періоди. За таких підстав аліменти у розмірі 2500 грн. він визнає, оскільки саме таку суму він може гарантувати як щомісячний платіж на утримання дочки. Також зважав, що декларацію про доходи він подає раз на рік, на початку наступного за звітним роком року, оскільки є платником єдиного податку, а тому відсутні підстави стверджувати про однаковий розмір його доходу щомісячно. Крім того, навіть за умови поділу суми його доходу рівними частинами на рік, після сплати всіх податків та необхідних платежів, повязаних з орендою приміщення, оплатою праці найманих працівників, розмір його доходу складає приблизно 9000 грн. на місяць.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.07.2015 (а.с.7).

Під час спільного подружнього життя у сторін народилась дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

На даний час дитина сторін досягла повноліття і продовжує навчання - є студентом ІІ курсу денної форми навчання Київського інституту музики ім. Р.М. Глієра, термін навчання по 30.06.2017, що підтверджується довідкою № 78 від 16.04.2015 (а.с.8).

Згідно довідок від 09.07.2015 ОСОБА_4 стипендія не нараховується, в гуртожитку вона не проживає у звязку з обмеженою кількістю місць (а.с.17, 18).

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

З аналізу вказаної норми вбачається, що аліменти стягуються на повнолітню дитину, що продовжує навчання, виключно у разі, якщо платник аліментів може надавати таку матеріальну допомогу.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Передбачений цією нормою процесуального права принцип змагальності сторін знайшов своє відображення також у положеннях ст. 60 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилалась на те, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, проте в судовому засіданні позивач підтвердила, що відповідач таку допомогу весь час надавав добровільно, проте щомісяця це були різні суми. Вказане також підтверджується й доданими до матеріалів справи квитанціями про переказ готівки відповідачем дочці ОСОБА_4 (а.с. 95-101, 114-120). Так само відповідач купує дочці одяг та необхідне приладдя, що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с.64, 121) та не заперечувалось в судовому засіданні позивачем.

Також, обґрунтовуючи розмір аліментів у сумі 4500 грн., позивач посилалась на необхідність оренди житла для дочки в розмірі 4000 грн. в місяць, оплату комунальних послуг у розмірі близько 500 грн. в місяць, оплату транспортних послуг на проїзд до навчального закладу у розмірі 600 грн. в місяць, оплату послуг репетитора з вокалу в розмірі 1600 грн. в місяць, оплату навчання в школі акторської майстерності у розмірі 6500 грн., оплату витрат на створення пісні у розмірі 800 доларів США.

На підтвердження вказаних витрат позивач надала суду копії договору оренди квартири від 28.11.2014, копії квитанцій на сплату комунальних послуг, авторський договір про передачу виключних прав від 26.11.2014, копії товарних чеків на оплату уроків вокалу від 01.09.2014 та від 01.09.2013, договір на організацію навчання в школі акторської майстерності й квитанцію про оплату вказаного договору від 01.03.2014 (а.с.21-32). Разом з тим, як зясовано судом з пояснень позивача, уроки вокалу ОСОБА_4 у 2015 році не отримує, а за договором на організацію навчання в школі акторської майстерності у 2015 році навчається безкоштовно.

Крім того, на підтвердження витрат на сплату комунальних послуг орендованої дочкою квартири, позивач додала копії квитанцій на сплату електроенергії на суму 19,78 грн., водопостачання та водовідведення на суму 12,43 грн. та оплату утримання будинку на суму 181,61 грн. Проте, як вбачається з договору оренди квартири, дочка сторін зобовязалась сплачувати, окрім орендної плати, витрати за електроенергію, воду, газ, інтернет, кабельне телебачення. При цьому квартплату здійснює Орендодавець (п. 3.1. договору). Отже, суд відхиляє як доказ витрат на утримання дитини квитанцію про сплату нею витрат на утримання будинку, оскільки такі витрати відносяться до квартирної плати, а згідно умов договору оренди вони покладаються на Орендодавця, а не на дочку сторін. За таких підстав, суд вважає не підтвердженими доказами посилання позивача на здійснення витрат на оплату комунальних послуг орендованої дочкою квартири у розмірі 500 грн. щомісячно. Так само позивачем не надано докази на оплату дочкою транспортних послуг для проїзду до місця навчання у розмірі 600 грн. щомісячно.

Також в обґрунтування того, що відповідач може надавати допомогу на утримання дочки у розмірі 4500 грн. щомісячно позивач посилалась на декларацію про доходи відповідача за 2014 рік. З цього приводу суд зазначає таке.

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач зареєстрований ФОП (а.с.87).

Згідно Свідоцтва платника єдиного податку від 23.06.2012, відповідач є платником єдиного податку і здійснює такі види господарської діяльності: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; послуги з виконання фоторобіт (а.с.88).

Згідно копії Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_3, поданої 27.01.2015, відповідач у 2014 році отримав загальний дохід у розмірі 178207,00 грн. (а.с.9-10).

Зважаючи на те, що відповідач є платником єдиного податку та відповідно до п. 49.18.3 ст. 49 та п. 296.1.3 ст. 296 Податкового кодексу України подає річну податкову звітність протягом 60 календарних днів, наступних за останнім днем року, суд погоджується з посиланнями відповідача про те, що відсутні підстави стверджувати про його однаковий дохід щомісяця, що в свою чергу спростовує доводи позивача про те, що місячний дохід відповідача, з урахуванням сплати всіх податків, зборів, орендної та заробітної плати, складає приблизно 9000 грн. та свідчить про наявність можливості у нього сплачувати аліменти у розмірі 4500 грн. щомісячно.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що повнолітня ОСОБА_4 продовжує навчання, в звязку з чим потребує допомогу, а її батько ОСОБА_3 має можливість таку допомогу надавати. Разом з тим, зважаючи на викладені вище висновки суду, на рівний обовязок батьків утримувати дитину, зібрані судом докази у їх сукупності, беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 2500 грн., оскільки такий розмір є обґрунтованим та справедливим.

Щодо вимоги позивача стягувати аліменти з 22.05.2015 відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи стягнення аліментів з відповідача за минулий час, позивач посилається на те, що вперше звернулась до суду з позовом до відповідача з даного предмету спору 22.05.2015, проте ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2015 позов залишено без розгляду, що свідчить про наявність підстав застосувати судом до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 191 СК України та стягнути з відповідача аліменти за минулий час.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

З аналізу вказаної норми вбачається, що суд, на підставі наданих позивачем доказів, повинен встановити, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів, але відповідач ухилявся від їх сплати.

Проте, як вже зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач надавав матеріальну допомогу дитині, в тому числі і з травня по вересень 2015 року. Крім того, позовна заява, подана позивачем до суду 22.05.2015, залишена без розгляду ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2015 на підставі ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, тобто в звязку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Вказане спростовує підстави для застосування судом положень ч. 2 ст. 191 СК України.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст. 182, 191 ч. 1, 2, 199, 200 СК України, ст. ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 367 ч.1 п.1 ЦПК України, ст. 4 ч. 2 Закону України Про судовий збір суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_2) на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 17 вересня 2015 року до 30 червня 2017 року.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_3) на користь державного бюджету м. Могилів-Подільського судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок (банк одержувача: ГУДКСУ у Вінницькій області м. Вінниця, МФО 802015, номер рахунку 0009, , одержувач коштів УДКСУ у Могилів-Подільському районі та м. Могилеві-Подільському (м. Могилів-Подільський) 22030001; призначення платежу Судовий збір, код ЄДРПОУ Могилів-Подільського міськрайонного суду 26423235, Пункт 1.1.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя: Т.Ю. Лисенко

Повний текст рішення складено 18.11.2015