Справа № 2-525/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Мажар А.М.,

за участю: позивача за первісним позовом ОСОБА_1.,

представника позивачів за первісним позовом ОСОБА_2,

представників відповідача за первісним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника третьої особи Драганенко О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за первісним позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_5

до

ОСОБА_6,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації

про позбавлення батьківських прав,

та зустрічним позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_1, ОСОБА_5,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації

про встановлення юридичного факту, усунення перешкод в участі у вихованні дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

06.07.2009 року ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулись до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав в обґрунтування якого зазначили, що ОСОБА_5, громадянка України проживала у цивільному шлюбі з громадянином Республіки Кіпр ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_7. ОСОБА_7 зареєстрована громадянкою України. ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_1. З 2005 року ОСОБА_7 - онука ОСОБА_1 піддавалась сексуальному насиллю з боку свого батька та ОСОБА_6. Дитина розповідала про те, що батько заводив її в туалет та змушував вступати в статеві стосунки оральним способом, робив боляче горлу половим членом та багато іншого. ОСОБА_5 прикладала багато зусиль, щоб ізолювати відповідача від дитини, але повністю це зробити на Кіпрі їй не вдавалось. 13 березня 2007 року, ОСОБА_5, після довгих вмовлянь про велике бажання побачити родину, отримала дозвіл у відповідача на поїздку в Україну до батьків, 29 березня 2007 року вона з донькою повинні були повернутись на Кіпр. Після прибуття до України ОСОБА_5 надала доручення ОСОБА_8 на право догляду за ОСОБА_7. 29 березня 2007 року ОСОБА_5 позивача поїхала на Кіпр, а онука залишилась на піклуванні ОСОБА_8 Відповідач на протязі тривалого часу піддавав ОСОБА_7 сексуальним знущанням, схибленому вихованню, розпусним діям, що порушило псиихіку дитину та визвало психічний розлад. У малолітньому віці дитина не розуміючи, чи добре те, що з нею відбувається, чи ні, ділилась своїми враженнями та переживаннями з оточуючими її людьми, а іноді, вчиняла розпусні вчинки по відношенню до інших чоловіків, вважаючи, що це гарно. Суд ні в якому разі не повинен допускати повторення насильства по відношенню до дитини, тому повинен позбавляти батьківських прав матір, батька, які жорстоко поводяться зі своїми дітьми. Враховуючи те, що відповідач проявляє жорстокість у вигляді сексуального насильства до ОСОБА_7, з метою захисту та створення нормальних умов для психічного, фізичного та морального розвитку дитини, є необхідність позбавити відповідача батьківських прав. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.164, 165 СК України вони просять суд позбавити батьківських прав ОСОБА_6 до дитини ОСОБА_7.

20.05.2010 року представник відповідача за звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про усунення перешкод в участі у вихованні дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.05.2010 року зустрічну позовну заяву об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

12.07.2013 року представник відповідача звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з уточненою зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про встановлення юридичного факту, усунення перешкод в участі у вихованні дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини, в обґрунтування якої зазначив, що на виконання ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області от 3 вересня 2010 р. Авангардівська селищна рада Овідіопольського району Одеської області надала документи, на підставі яких 22.03.2007 г. було прийнято рішення виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 3 про призначення опікуна над малолітньою ОСОБА_7. Ніяких інших рішень з даного питання не приймалося. Вивчення даних документів вказує на то, що і прийняття рішення про встановлення опіки, і його виконання у вигляді існуючого опікунства грубо порушують чинне законодавство України. Маючи на руках свідоцтво про народження ОСОБА_7 НОМЕР_1 від 30.01.2004 р. в якому вказаний батько дитини ОСОБА_6 і паспорт Республіки Кіпр на ім'я ОСОБА_7, виконком Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області у своєму рішенні безпідставно вказав, що батько дитини записаний зі слів матері. Тим самим фактично не визнав батьківство ОСОБА_6 і грубо порушив права батька дитини та чинне законодавство України, а саме норми СК України. Рішення про призначення опіки над малолітньою ОСОБА_7 приймалося на основі заяви матері дитини, ОСОБА_5 у зв'язку з її виїздом за кордон. Це відповідає положенням ст.243 СК України і ст.58 ЦК України, відповідно до яких опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Тобто на час відсутності батьків малолітній дитині призначається опікун. При ньому законодавчо встановлюється умова припинення опіки. Згідно зі ст.250 Сімейного кодексу України і ст.76 ЦК України опіка припиняється у разі передачі малолітньої особи батькам (усиновлювачам). 26.04.2008 р. ОСОБА_5 повернулася в Україну додому і з нього моменту рішення виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 3 про призначення опікуна над малолітньою ОСОБА_7 втратило законну силу. Ніяких інших рішень з питання встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_7 органом опіки та піклування не приймалося. З мстою встановлення правомірності рішення виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 3 про призначення опікуна над малолітньою ОСОБА_7 від 22.03.2007 р. представники батька доньки звернулися зі зверненням до Служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, в якому просили провести перевірку законності винесення вищевказаного рішення. 01.10.2010 року було отримано відповідь зі Служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації в якому було зазначено, що рішення виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 3 про призначення опікуна над малолітньою ОСОБА_7 від 22.03.2007 р. не має законної сили. Між тим, виконавчій комітет Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області продовжує вважати своє рішення № 3 від 22.03.2007 р. дійсним, що заслуговує окремої правової оцінки судом. Мати дитини, ОСОБА_5, у зв'язку з встановленням інвалідності 1 групи, відповідно висновку медико-соціальної експертизи та у зв'язку із зазначенням в ній, що вона потребує стороннього догляду, не може виконувати материнські обов'язки. А батько доньки, ОСОБА_6, проживає за кордоном, може і хоче забрати дитину до себе і виконувати батьківські обов'язки, але цьому перешкоджає мати ОСОБА_5. Таким чином, фактично склалася ситуація, що малолітня ОСОБА_7 осталась позбавлена батьківського піклування і опіки. Права та обов'язки ОСОБА_6 щодо виховання та спілкування з донькою ОСОБА_7 закріплені і гарантовані законом, що підтверджується і ухвалою Верховного Суду України від 27.01.2010 р. № 8038654, згідно з якої ОСОБА_6 не позбавлений права на спілкування з дочкою і законодавство України сприяє цьому. Однак під час попереднього приїзду ОСОБА_6 в Україну для побачення і спілкування з дочкою ОСОБА_7 мати дитини, ОСОБА_5, і бабуся, ОСОБА_1, яка вважає себе опікуном, всіляко перешкоджали зустрічам батька і доньки, ховали і не пускали дитини до батька. Це підтверджується письмовим зверненням ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про можливість спілкування з дочкою ОСОБА_7 від 21.02.2010 р. з відмовою матері, та актом, складеним і підписаним ОСОБА_9 від 22.02.2010 р, чим грубо порушили права ОСОБА_6. Просить суд врахувати, що батько доньки, ОСОБА_6, проживає на Кіпре, постійно перебувати на території України не може, а під час приїздів до України знаходиться тут обмежений час, який хоче повністю присвятити спілкуванню з дитиною. На підставі вищевикладеного, з посиланням на ст.ст. 7, 14, 15, 18, 141, 157, 159, 243, 250 СК України, ст.ст.58, 76 ЦК України, просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 до дитини ОСОБА_7 відмовити; встановити юридичний факт відсутності опіки над малолітньою ОСОБА_7; усунути перешкоди в вихованні та спілкуванні з донькою шляхом зобов'язання мати ОСОБА_5, бабі ОСОБА_1 не чинити перешкоди батьку дитини ОСОБА_6 в прийнятті участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7; встановити наступний спосіб участі батька ОСОБА_6 у

вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7 з урахуванням відвідування дитиною школи: по приїзду батька, не частіше одного разу на три місяці, на строк не більше 1 5 днів: в період навчання щодня з 16:00 до 21:00, у вихідні та святкові дні з 1 1:00 до 21:00 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька; під час шкільних канікул щодня з 11:00 до 21:00 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька; під час літніх шкільних канікул 15 днів цілодобово з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1. та представник позивачів за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, просять суд його задовольнити, зустрічний позов не визнали, просять суд в його задоволенні відмовити в повному обсязі, а також просять суд не приймати до уваги висновки органу опіки та піклування, висновок заочної судової комплексної психолого-психіатричної

експертизи № 6504 від 05.08.2014 року. Крім того, просять суд винести окрему ухвалу про притягнення до кримінальної відповідальності експертів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за надання завідомо неправдивого висновку експерта.

Представники відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечують, просять суд у його задоволенні відмовити, свій зустрічний позов підтримали, просять суд, з урахуванням уточнень від 12.07.2013 року, його задовольнити в повному обсязі, вважають, що підстав для винесення окремої ухвали у суду не має.

Представник третьої особи Драганенко О.Ф. в судовому засіданні підтримала висновки органу опіки та піклування № 01/01-25/4432 від 30.12.2014 року про не доцільність позбавлення батьківських прав, № 01/01-25/433 від30.12.2014 року про визначення порядку спілкування батька з малолітньою дитиною. Просить суд вирішити справу з урахуванням наданих висновків.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає первісний позов таким, що задоволенню не підлягає, а зустрічний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

Як вибачається з матеріалів справи батьками неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянка України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та громадянин Республіки Кіпр ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.8).

Відповідно до довідки № 7 від 02.02.2007 року посольства України в Республіці Кіпр ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована громадянином України (т.1, а.с.11).

Рішенням Виконкому Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 3 від 22.03.2007 року, в зв'язку з виїздом матері ОСОБА_5 на роботу за кордон (т.1, а.с.160), з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, опікуном над малолітньою ОСОБА_7, піклувальником над її житлом та майном, була призначена її бабуся ОСОБА_1 та визначено місце постійного проживання малолітньої за місцем проживання опікуна (т.1, а.с.9).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОВ № 092314 від 21.07.2008 року ОСОБА_5 встановлена перша група інвалідності (т.1, а.с.13).

Підставою для позбавлення батьківських прав батька неповнолітньої ОСОБА_7 - ОСОБА_6, позивачами відповідно до позову та пояснень в судовому засіданні заявлена жорстокість у вигляді сексуального насильства до ОСОБА_7.

Як зазначено у ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для позбавлення судом батьківських прав мати або батько, а саме: якщо не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного Кодексу України.

Стороною позивачів за первісним позовом не надано суду жодного належного доказу жорстокість у вигляді сексуального насильства з боку батька ОСОБА_6 по відношенню до його неповнолітньої доньки ОСОБА_7.

Навпаки, згідно з висновком спеціаліста № 4, судово-психіатричного експерта 1-шої категорії, лікаря психіатра вищої категорії ОСОБА_11 від 22.09.2010 року встановлено, що у ОСОБА_7, 2003 року народження є ознаки «органічного емоційно-лабільного розладу», без вказівки на причинно-наслідковий зв'язок цього захворювання з можливими розпусними діями з боку її батька, якщо такі і будуть доведені в ході судового засідання, також не має аргументованих відомостей на користь наявності у дитини, в теперішній час, психічних розладів, пов'язаних з насильницькими діями відносно до неї з боку батька (т.1, а.с.223-229).

Відповідно до висновку судової-психологічної експертизи від 24.01.2011 року у період проведення експертизи психічний стан ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, характеризувалося ясною свідомістю, всебічно правильною орієнтацією, позитивним тлом настрою, ініціативністю, що співробітничає позицією. Допустити спілкування ОСОБА_7 з її батьком ОСОБА_6 можливо після психологічного обстеження ОСОБА_6, спеціальної психокорекціної роботи з ОСОБА_7 з метою усунення негативного відношення до батька, обумовленого, судячи з поводження випробуваної, впливом значимих близьких дорослих людей, у першу чергу, імовірно, ОСОБА_1. і ОСОБА_5 Рівень психічного розвитку ОСОБА_7 відповідає її віку. У ОСОБА_7 немає ознак відставання в психічному розвитку, що не пов'язане із психічним захворюванням. У ОСОБА_7 є ознаки підвищеної сугестивності й схильності до фантазування, що властиво нормальним дітям її вікової групи. У ОСОБА_7 спогади про батька - ОСОБА_6 викликає, принаймні, у присутності ОСОБА_1., негативні переживання, оскільки, за її словами, «він мамі спину зламав» (т.1, а.с.213-222).

Як зазначено у висновку заочної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи № 6504 від 05.08.2014 року зі стійких психічних, особистісних рис ОСОБА_6 варто вказати досить високий рівень інтелектуального розвитку, перевага соціально схвалюваним формам поводження (гіперсоціальні установки), низький рівень фізичної агресії, терпіння й стриманість в умовах провокуючих конфліктне поводження, високу стабільність системи значимих особистісних цінностей і установок. Стійкі психічні, особистісні риси ОСОБА_6 не містять яких-небудь похилостей, які були б неприпустимі при спілкуванні з дітьми. У ОСОБА_6 немає ознак схильності до педофілії (т.1, а.с.319-328).

Згідно зі свідоцтвом про несудимість від 19.09.2008 року ОСОБА_6 не має ніякого попереднього осудження (т.1, а.с.137).

У відповідності до висновку № 01/01-25/4432 від 30.12.2014 року органу опіки та піклування - Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про не доцільність позбавлення батьківських прав громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_6 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_7, з метою соціального захисту інтересів малолітньої ОСОБА_7, дослідивши та проаналізувавши матеріали, які були додані, взявши до уваги вимоги чинного цивільного законодавства, та врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а також те, що є недоведеним факт вчинення ОСОБА_6 розпусних дій по відношенню до доньки, орган опіки та піклування - Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області вирішила, що не доцільно позбавляти батьківських прав громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_6 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки це відповідає інтересам дитини (т.2, а.с.28-30).

З урахуванням викладеного, а також з урахуванням недоведеності позовних вимог за первісним позовом, суд вважає, що відсутні жодні передбачені Законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 до дитини ОСОБА_7, в зв'язку з чим відмовляє в задоволенні первісного позову.

Що стосується зустрічного позову, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вже зазначав суд, рішенням Виконкому Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 3 від 22.03.2007 року, в зв'язку з виїздом матері ОСОБА_5 на роботу за кордон (т.1, а.с.160), з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, опікуном над малолітньою ОСОБА_7, піклувальником над її житлом та майном, була призначена її бабуся ОСОБА_1 та визначено місце постійного проживання малолітньої за місцем проживання опікуна (т.1, а.с.9).

Зазначене рішення Виконкому Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області ніким не визнавалося незаконним, ніким не було скасовано, не є предметом оскарження в цьому цивільному процесі, так як позовних вимог про визнання рішення незаконним та його скасування представниками позивача за зустрічним позовом не заявлялось, отже рішення є чинним і тому жодних правових підстав для задоволення позовної вимоги за зустрічним позовом про встановлення юридичного факту відсутності опіки над малолітньою ОСОБА_7 не має, в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контактом з дитиною є реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Стаття 141 СК України встановлює рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, а саме: «Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини».

Положеннями ст.ст.14, 15 СК України підкреслено, що сімейні права та обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Таким чином, права та обов'язки ОСОБА_6 щодо виховання та спілкування з донькою ОСОБА_7 закріплені і гарантовані Законом,.

Отже, перешкоди з зустрічам батька і доньки з боку мати дитини, ОСОБА_5, і бабусі, ОСОБА_1 є порушенням права ОСОБА_6, зокрема ч.3 ст.157 СК України, відповідно до якої той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, а також ст.16 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батька, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними.

Згідно з ч.1 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Таким чином, суд вважає, що позовна вимога за зустрічним позовом про усунення перешкод в вихованні та спілкуванні з донькою шляхом зобов'язання мати ОСОБА_5, бабі ОСОБА_1 не чинити перешкоди батьку дитини ОСОБА_6 в прийнятті участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Крім того, у зустрічному позові заявлена позовна вимога про встановлення наступного способу участі батька ОСОБА_6 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7 з урахуванням відвідування дитиною школи: по приїзду батька, не частіше одного разу на три місяці, на строк не більше 1 5 днів: в період навчання щодня з 16:00 до 21:00, у вихідні та святкові дні з 11:00 до 21:00 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька; під час шкільних канікул щодня з 11:00 до 21:00 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька; під час літніх шкільних канікул 15 днів цілодобово з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька.

У відповідності до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Слід зазначити, що згідно до висновку № 01/01-25/4433 від 30.12.2014 року органу опіки та піклування - Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про визначення порядку спілкування батька ОСОБА_6, громадянина Республіки Кіпр, з малолітньою донькою ОСОБА_7, взявши до уваги вікові потреби, інтереси малолітньої доньки, та її особисте бажання щодо спілкування з батьком, орган опіки та піклування вирішив встановити такий порядок спілкування батька з донькою: лише за бажанням доньки, по приїзду батька на територію України щороку протягом 15 днів з понеділка по п'ятницю з 16:00 до 19:00; та в суботу з 11:00 до 16:00 батько забирає дитину за місцем його тимчасового проживання на території України та у визначений час повертає її за місцем проживання матері.

Суд погоджується з зазначеним висновком органу опіки та піклування щодо встановлення визначеного у висновку порядку спілкування батька з донькою, оскільки при небажанні ОСОБА_7 спілкуватись з батьком ні хто не може заставити її спілкуватись насильно, в зв'язку з чим частково задовольняє відповідну позовну вимогу за зустрічним позовом та встановлює запропонований органом опіки та піклування порядок спілкування батька з донькою.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.157, 159, 164 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не чинити перешкоди батьку ОСОБА_6 в прийнятті участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7.

Встановити наступний порядок спілкування батька ОСОБА_6 з донькою ОСОБА_7: лише за бажанням доньки, по приїзду батька на територію України щороку протягом 15 днів з понеділка по п'ятницю з 16:00 до 19:00 та в суботу з 11:00 до 16:00 батько забирає дитину за місцем його тимчасового проживання на території України та у визначений час повертає її за місцем проживання матері.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: А. І. Бочаров