У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду у розмірі 27 892 грн та моральну шкоду у розмірі 15 тис. грн та судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 26 січня 2006 року № 1062 було виключено з переліку комунальної власності територіальної громади м. Білгород-Дністровського та знято з балансу ЖЕО № 2 частину будівлі АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області. На підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської міської ради Одеської області від 20 лютого 2003 року № 141 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 було надано дозвіл на проектування та будівництво нового житлового будинку зі знесенням його старої частини. Після проведення робіт по знесенню частини будівлі АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області, земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд, на якій була розташована знесена частина будівлі, було продано ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 лютого 2006 року. Згодом, ОСОБА_6 доручила ОСОБА_5 та ОСОБА_7 здійснити остаточне знесення залишків конструкцій старої будівлі з подальшим будівництвом нового житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області. Так, за їхнім дорученням робітники-будівельники здійснили підривання котловану нижче основи фундаменту суміжної стіни, включаючи зняття всіх блоків та балок, які її підтримували. Наслідком таких дій було зменшення міцності цієї стіни, що зумовило її руйнування та падіння у викопаний котлован. 27 листопада 2006 року, після підмивання фундаменту цієї стіни атмосферними опадами, належні їй житлові приміщення відкрилися назовні та перебували у такому вигляді протягом тривалого часу, що підтверджується долученими до справи фотознімками. Таким чином, внаслідок руйнування суміжної стіни, належний їй житловий будинок АДРЕСА_2 у м. Білгород-Дністровському Одеської області було приведено до аварійного стану, у ньому виникло просідання підлоги, даху, пошкодження вхідних дверей до цього будинку. За невиконання припису ДАБК ОСОБА_5 була притягнута до адміністративної відповідальності. Внаслідок указаних протиправних дій, їй було завдано матеріальну шкоду на суму 27 892 грн, які були витрачені нею для відновлювального ремонту свого будинку. Крім того, після руйнування у 2006 році стіни будинку і неможливості проживання у цьому будинку протягом тривалого часу, у неї погіршився стан здоров'я, змінився уклад життя, виникли душевні та моральні страждання, в результаті чого їй було спричинено моральну шкоду у розмірі 15 тис. грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, керуючись при цьому нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник