У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою головного лікаря комунальної медичної установи «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_3 про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу у примусовому порядку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 2 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року головний лікар Чернівецької обласної психіатричної лікарні ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу у примусовому порядку. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1, 26 лютого 2015 року була госпіталізована у 2-е відділення Чернівецької обласної психіатричної лікарні. Підставою для такої госпіталізації є направлення лікаря-психіатра у зв'язку з її небезпекою для себе і оточуючих та суттєвої шкоди її здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Після огляду ОСОБА_4 комісією у складі: завідувача медичної частини ОСОБА_5, завідувача відділення ОСОБА_6, лікаря ОСОБА_7 зроблено висновок про необхідність її госпіталізації у стаціонар психіатричної лікарні для лікування у зв'язку з тим, що у неї виявлено психомоторне збудження, агресію до оточуючих, відсутність критики до свого стану. Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію та дійшла висновку, що лікування ОСОБА_4 можливе тільки в умовах стаціонару в психіатричному відділенні обласної психіатричної лікарні, однак згода хворої на госпіталізацію відсутня у зв'язку з неможливістю її отримати через її психічний розлад. Таким чином, просила госпіталізувати у примусовому порядку ОСОБА_4 до Чернівецької обласної психіатричної лікарні для лікування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 2 вересня 2015 року, заяву задоволено. Госпіталізовано ОСОБА_4 у примусовому порядку в Чернівецьку обласну психіатричну лікарню для стаціонарного лікування.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву про госпіталізацію ОСОБА_4, виходив із того, що ОСОБА_4 була госпіталізована у 2-е відділення психіатричної лікарні на підставі направлення лікаря-психіатра у зв'язку з її небезпекою для себе і оточуючих та суттєвої шкоди її здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану у випадку ненадання психіатричної допомоги. Після огляду ОСОБА_4 комісія лікарів-психіатрів Чернівецької обласної психіатричної лікарні підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію та дійшла висновку, що обстеження та лікування ОСОБА_4 можливе тільки в умовах стаціонару.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_4 26 лютого 2015 року була госпіталізована в 2-е відділення Чернівецької обласної психіатричної лікарні на підставі направлення лікаря-психіатра у зв'язку з її небезпекою для себе і оточуючих та суттєвої шкоди її здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

Після огляду ОСОБА_4 комісією у складі: завідувача медичної частини ОСОБА_5, завідувача відділення ОСОБА_6, лікаря ОСОБА_7 зроблено висновок про необхідність її госпіталізації у стаціонар психіатричної лікарні для лікування у зв'язку з тим, що у неї виявлено психомоторне збудження, агресію до оточуючих, відсутність критики до свого стану. Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію та дійшла висновку, що лікування ОСОБА_4 можливе тільки в умовах стаціонару в психіатричному відділенні обласної психіатричної лікарні, оскільки при її огляді встановлений важкий психічний розлад, який відповідає діагностичними маніакального епізоду з психотичними включеннями, стану психомоторного збудження. ОСОБА_4 не надала згоди на госпіталізацію.

Згідно із ч. 1 ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон), заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У ч. ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України передбачено, що у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону у разі встановлення обґрунтованості заяви про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника лікар-психіатр направляє до суду за місцем проживання цієї особи заяву про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку. До заяви додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність проведення такого огляду, та інші матеріали. Психіатричний огляд особи проводиться лікарем-психіатром у примусовому порядку за рішенням суду.

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Статтею 14 Закону визначено підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Частиною 3 ст. 16 Закону передбачено надання до заяви висновку комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність примусової госпіталізації.

Залишаючи рішення суду першої інстанції про задоволення заяви без змін, апеляційному суду слід було перевірити, чи наявні підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію та проведення лікування ОСОБА_4 в психіатричній лікарні в примусовому порядку, оскільки заявником не надано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_4 чи виявлення останньою наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_4 неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, на зазначені положення Закону уваги не звернув; доводів заявника належним чином не перевірив; не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору.

Крім того, саме по собі посилання на звернення головного лікаря Чернівецької обласної психіатричної лікарні ОСОБА_3 про примусову госпіталізацію ОСОБА_4 у зв'язку із її поведінкою без перевірки цієї інформації, аналізу та оцінки (ст. 212 ЦПК України) на предмет наявності підстав для припущення про наявність у неї психічного розладу є недостатнім.

У зв'язку із цим апеляційний суд не звернув уваги на те, що застосування ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», тобто про примусовий огляд особи, можливе лише у виняткових випадках та при доведеності такого критерію, як серйозна небезпека для здоров'я пацієнта у разі ненадання такої психіатричної допомоги.

Крім того, згідно зі ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров'я, тобто кожна особа важаться такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Ухвала апеляційного суду не містить висновків, які б у своєму взаємному зв'язку давали достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у ОСОБА_4 психічного розладу, як і доказів щодо її розладу психічної діяльності, не зазначені обґрунтовані підстави для надання ОСОБА_4 психіатричної допомоги у примусовому порядку, що встановлені законом (ст. 280 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 2 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик