СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/5223/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

29.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на грошові кошти в розмірі 6 300,00 дол. США, які вона набула відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 30.10.2014 за договором №2038505 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «ПП «Базовий+», укладений 06.10.2014 між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра» з набуттям нею статусу вкладника. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2014 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого позивач набула право вимоги, стала кредитором за договором №2038505 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПП Базовий+», укладений 06.10.2014 року між відповідачем та ПАТ «КБ «Надра». Позивач набула право вимагати від банку сплатити суму боргу у розмірі 6 300 дол. США, набула права власності на кошти. 10.06.2015 року ОСОБА_4 письмово повідомила позивача про односторонню відмову від договору відступлення права вимоги (цесії) від 30.04.2015 року, як такого, що помилково укладений, грошові кошти вважає своєю власністю. 18.06.2015 року відповідач ОСОБА_2 повідомила позивача про те, що ОСОБА_3 подарувала їй грошові кошти в сумі 65 000,00 дол. США, які остання передала у тимчасове строкове користування банку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а представник відповідача ОСОБА_3 подала заяву про визнання позову.

Представник третьої особи заперечувала проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 06.10.2014 року ПАТ «КБ «Надра» (далі - Банк) і ОСОБА_3 (Вкладник) уклали договір №2038505 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПП «Базовий+» (а. с. 6). За цим договором вкладник зобов'язується в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього договору передати, а банк зобов'язується прийняти грошову суму у розмірі 65 000 дол. США та зобов'язується повернути вкладникові вклад та сплатити проценти на умовах та в порядку, визначеному цим договором (п. 1.1 договору). Строк розміщення вкладу - 9 міс. від дати фактичного надходження вкладу на вкладний рахунок (п. 2.2 договору).

Відповідно до квитанції №116 від 06.10.2014 року ОСОБА_3 перерахувала на депозитний рахунок банку 65 000,00 дол. США (а. с. 7).

30.10.2014 року ОСОБА_3 (Цедент) та ОСОБА_1 (Цесіонарій) уклали договір відступлення права вимоги (цесії) (а. с. 5), відповідно до п. 1 якого цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договором №2038505 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «ПП «Базовий+», укладений 06.10.2014 року між цедентом та ПАТ «КБ «Надра» (Боржник). Цесіонарій набуває право вимагати від боржника сплатити суму боргу в розмірі 6 300 дол. США, який виник у зв'язку з наданням цедентом боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за договором з банком.

Пунктом 3 договору зазначено, що із моменту підписання цього договору сторонами цесіонарій набуває статус вкладника. Право власності на суму боргу переходить від цедента до цесіонарія з моменту підписання цього договору сторонами (п. 4 договору). До цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання обов'язку боржника в обсязі, визначеному в п. 2 договору (п. 7 договору).

10.06.2015 року ОСОБА_3 надіслала на адресу позивача лист про відмову від договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 року. Грошові кошти, право вимоги на які відступила, вважає своєю власністю (а. с. 8 - лист).

18.06.2015 року ОСОБА_2 письмово повідомила позивача про те, що 08.06.2015 року ОСОБА_3 подарувала їй грошові кошти в сумі 65 000,00 дол. США, які остання передала у тимчасове строкове користування ПАТ «КБ «Надра» згідно з договором №2038505 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПП «Базовий» від 06.10.2014 року (а. с. 9 - лист).

В судовому засіданні було встановлено, що з моменту укладення договору відступлення права вимоги (цесії) позивач не зверталася до ПАТ «КБ «Надра» з вимогою щодо отримання спірних коштів.

Договір відступлення права вимоги (цесії) від 30.10.2014 року в установленому порядку сторонами не розривався.

Вирішуючи даний спір, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Уклавши договір про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, позивач отримав право грошової вимоги до Банку за договором банківського вкладу, а тому зазначений договір не може бути підставою визнання права власності за позивачем на зазначену суму вкладу, оскільки жодного спору з банком не існує.

Письмове повідомлення відповідачів про те, що вони відмовляються від договору про відступлення права вимоги (цесії) чи не визнають його, не припиняє зобов'язальних правовідносин та не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Матеріали справи не містять дані про те, що відповідачі в установленому порядку ставили питання про розірвання зазначеного договору або визнання його недійсним.

Положеннями статей 526 та 1058 ЦК України встановлено, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не звертався до банку з вимогою видачі грошових коштів, з метою реалізації свого права за договором цесії, а тому відсутні підстави для твердження про порушення прав позивача.

Статтею 1 ЦПК України закріплено, що метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин

В силу зазначених норм законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, позивач повинен довести обставину порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів відповідачами. Проте, в порушення зазначеного позивачем не доведено порушення її прав у даних правовідносинах відповідачами.

Щодо ПАТ «КБ «Надра» було прийняте рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а тому в даних правовідносинах обов'язковими до застосування є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції чинній на час виникнення правовідносин, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Позивач, яка була працівником банку, не скористалася своїм правом заявити про вимоги до банку, не зверталася з відповідними заявами і не заявляла вимог до банку в позасудовому чи судовому порядку, а тому твердження про порушення її прав є безпідставними, оскільки позивач жодним чином не реалізовувала і не намагалася реалізувати свої правомочності за договором цесії.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись, ст. ст. 512, 526, 1058 ЦК України, ст. ст. 1, 15, 30, 60, 209, 212-215ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ