Справа № 723/2223/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2015 року Сторожинецький районний суд

Чернівецької області

в складі: головуючого судді Казюка О.О.,

при секретарі Антофій О.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання самочинного будівництва спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання самочинного будівництва спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, зазначала, що 10.04.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 Під час шлюбу вони за договором купівлі-продажу від 15.01.2009 року набули земельну ділянку площею 0,0718 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, яка відповідно до рішення Великокучурівської сільської ради №95-07/11 змінена з «для ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», що розташована в с. Великий Кучурів Сторожинецького району. На даній земельній ділянці сторонами у 2011-2012 роках був збудований житловий будинок,ступінь готовності якого складає 95%, який не зданий в експлуатацію, хоча використовується як житло.

Оскільки, шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.10.2012 року, вони не дійшли до згоди про спосіб поділу спільного майна, позивач просила поділити в натурі земельну ділянку площею 0,0718 га кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, визнавши за нею право власності на 0,0291 га цієї земельної ділянки, а за ОСОБА_4 визнати право власності на 0,0290 га; визнати незданий в експлуатацію об'єкт будівництва розташований на вказаній земельній ділянці в с. Великий Кучурів Сторожинецького району об'єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснити поділ незданого в експлуатацію об'єкту будівництва на 2 частини, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, а саме виділити їй з варіанту першого частину загальною площею 52,6 кв.м вартістю 472960 грн., ? частки колодязя, ? частки вигрібної ями, а відповідачу виділити з цього ж варіанту поділу частину загальною площею 89,3 кв.м. на суму 703772 грн., ? частки колодязя, ? частки вигрібної ями, стягнути з відповідача на її користь 115406 грн. грошової компенсації різниці вартості ідеальних часток, витрати на оплату судово-будівельної експертизи поділити між сторонами порівну та роз'яснити сторонам, що право власності у них на виділені частки жилого будинку не виникло, однак породжує у сторін право на здачу самочинного будівництва в експлуатацію.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи його цими ж обставинами, вважає, що ступінь готовності самочинно збудованого будинку дозволяє зробити висновок, що це вже не є будівельний матеріал, можливо виділити в натурі окремі кімнати, а тому можливий поділ будинку. З цих підстав він робить висновок, що не є доцільним визнавати за подружжям право власності на будівельні матеріали, а тому підтримує позовні вимоги

Представик відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав, пояснив, що самочинно збудований будинок зі ступенем готовності 95% не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,та оскільки він не зданий в експлуатацію, мова могла б іти про спільну сумісну власність на будівельні матеріали, використані подружжям при будівництві будинку, інакше це суперечитиме вимогам ст.ст.331, 376 ЦК України. Крім того, йому не відомо, чи будівництво будинку проводилося за спільні кошти подружжя ОСОБА_3. З цих підстав просив відмовити в задоволенні позову.

Суд знаходить, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.2007 року ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4, який за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.10.2012 року між подружжям розірвано. Під час шлюбу подружжя за договором купівлі-продажу від 15.01.2009 року набули земельну ділянку площею 0,0718 га, що розташована в с. Великий Кучурів Сторожинецького районук кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, яка відповідно до рішення Великокучурівської сільської ради №95-07/11 від 29 червня 2011 року змінена з «для ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд». На даній земельній ділянці сторонами у 2011-2012 роках самочинно, тобто без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, був збудований житловий будинок зі ступенем готовності 95% на день розгляду даної цивільної справи, який не зданий в експлуатацію, хоча використовується як житло.

Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.10.2012 року, договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15 січня 2009 року, довідкою В.Кучурівської сільської Ради №487 від 10 червня 2014 року, довідкою відділу держземагенства у Сторожинецькому районі від 10 червня 2014 року №707/03/8-14, листом інспекції ДАБК у Чернівецькій області від 18 червня 2014 року №7/24/5-4/377. Ці обставини не оспорюються і представником відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статею 331 ЦК України передбачено порядок набуття права власності на об'єкти незавершеного будівництва. Зокрема ч.2,3 цієї статті встановлено,що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз ст.60 СК України в контексті з нормами, які містяться в ст.376 ЦК України, виходячи із обставин даного спору, дає суду підставу прийти до висновку, що подружжя ОСОБА_3, ОСОБА_4, здійснивши самочинне будівництво спірного житлового будинку в с. В.Кучурів( точної адреси не визначено) Сторожинецького району, не набуло на нього права спільної сумісної власності і тому на думку суду, немає законних підстав визнати об'єкт самочинного будівництва спільною сумісною власністю подружжя.

А оскільки такого об'єкту, як житловий будинок в правовому значенні та у відповідності до вимог ст.331 ЦК України не існує, немає правових підстав і для його поділу у відповідності з висновком будівельно-технічної експертизи.

Цей висновок суду узгоджується з п.6 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами України ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), а також постановою Верховного суду України від 28 січня 2015 року «Про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва» з приводу неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права, висновок якого є обов'язковим для суду, що розглядає дану цивільну справу.

В судовому засіданні позивачем та його представником не надано відповідних доказів про узаконення самочинного будівництва, тобто звернення з відповідними заявами до компетентних органів з цього питання. Інших вимог, зокрема вимог про визнання права власності на будівельні матеріали позивачем не заявлено.

Також, суд вважає за неможливе провести поділ земельної ділянки розміром 0,0718 га кадастровий номер НОМЕР_2, яка придбана подружжям під час шлюбу, оскільки на даній земельній ділянці знаходиться самочинно побудований житловий будинок, а з висновку будівельно-технічної експертизи вбачається, що її поділ пропонується у варіантах з поділом самого жилого будинку із залишенням частини земельної ділянки під будинком та виділення частини земельної ділянки сторонам.

Не є такими, що заслуговують уваги посилання позивача і його представника на судову практику інших судів про визнання об'єкта будівництва спільною сумісною власністю подружжя, оскільки в цих рішеннях йдеться про недобудовані об'єкти нерухомості, однак вони не є самочинно побудованими.

Керуючись ст.ст.60 СК України, ст.ст.331,376 ЦК України, п.6 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами України ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», постановою Верховного суду України від 28 січня 2015 року «Про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва» ст.ст.10, 11, 57, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання самочинного будівництва спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя відмовити за їх необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання цього рішення.

СУДДЯ: