У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: Київський муніципальний академічний театр опери і балету для дітей та юнацтва України, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права власності за набувальною давністю; за зустрічним позовом Київського муніципального академічного театру опери і балету для дітей та юнацтва України до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловик-плюс», Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він з 1992 року проживає і зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, сплачує квартирну плату та плату за утримання будинку. Маючи на меті приватизувати дану квартиру, він звернувся до комунального підприємства Голосіївського району в м. Києві «Розрахунковий центр «Голосіїво», проте листом від 10 грудня 2013 року йому було повідомлено, що на балансі підприємства зазначена квартира не перебуває та запропоновано звернутися до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, проте зважаючи на політичну ситуацію у країні, він вирішив звернутися з даним позовом до суду.

Враховуючи наведене, просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

У червні 2014 року Київський муніципальний академічний театр опери і балету для дітей і юнацтва України звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору оренди від 14 лютого 2011 року театр орендує зазначену квартиру у Голосіївської районної м. Києві державної адміністрації для проживання своїх працівників. При цьому, ОСОБА_2 набув права користування однією кімнатою у спірному приміщенні, як такий, що працював у театрі, однак, в даній квартирі також проживають та зареєстровані інші особи, які є працівниками театру.

Враховуючи те, що на даний час ОСОБА_2 незаконно користуються кімнатою у спірній квартирі, на підставі ст. 116 ЖК України просили виселити його зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову Київського муніципального академічного театру опери і балету для дітей та юнацтва України відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні заявленого ним позову, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити повністю, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права шляхом визнання права власності за набувальною давністю є неправильним, оскільки за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, чи відмовився від права на належне йому нерухоме майно, проте спірна квартира є комунальною власністю територіальної громади міста Києва, а також має місце користування частиною цього приміщення іншою особою і наявність конфлікту стосовно цього майна.

В іншій частині рішення судів не оскаржуються.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: Київський муніципальний академічний театр опери і балету для дітей та юнацтва України, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права власності за набувальною давністю; за зустрічним позовом Київського муніципального академічного театру опери і балету для дітей та юнацтва України до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловик-плюс», Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про виселення без надання іншого житлового приміщення, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова