Провадження № 2/641/2412/2015 Справа № 641/8870/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1

про визнання спадкоємця негідним та усунення його від спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням доповнень просить визнати ОСОБА_2 негідним спадкоємцем, усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, оскільки він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4, який через тяжку хворобу і каліцтво був у безпорадному стані. Посилаючись на приписи ст. 203 Сімейного кодексу України та ч. 5 ст. 1224 ЦК України звернулась до суду з цим позовом.

В обґрунтування позову посилається на те, що її чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті її чоловіка залишилась спадщина: квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2. На спадщину претендує син померлого - відповідач ОСОБА_2. Однак відповідач протягом останніх 10 років не приходив до свого тяжко хворого батька, хоча проживає на сусідній вулиці. Коли ОСОБА_4 помер, відповідач на прийшов провести його в останній путь.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити. Додатково пояснили, що відповідач тільки через п'ять місяців поцікавився, де похований його батько. Після смерті батька, під час спілкування з позивачем та його представником по мобільному телефону негідно висловлювався на адресу покійного батька. Про смерть батька ОСОБА_2 знав вже наступного дня, однак на похорон не прийшов.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечують.

У судовому засіданні доводи своїх заперечень обґрунтовують тим, що ОСОБА_4 покинув свого сина ОСОБА_2, коли останньому було 1 місяць, з сином не спілкувався. Коли ОСОБА_2 підріс, намагався налагодити стосунки з батьком, однак зустрічались вони не часто (1-2 рази на рік). Батько був заможною людиною, ніколи не повідомляв сину про необхідність надання йому фінансової допомоги, також не повідомляв по необхідність лікування. Ніколи не бачив батька у безпорадному стані, ані батько, ані його дружина не звертались до нього за допомогою. На похорон батька не прийшов, оскільки перебував за межами м. Харкова.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.10.2015 року до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1.

У судовому засіданні ОСОБА_1 як представник малолітньої дитини позовні вимоги підтримала.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1.

За життя ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло належала квартира АДРЕСА_1 та на підставі свідоцтв про право на спадщину квартира АДРЕСА_2 (а.с. 77-80).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка, серед іншого, складається з вказаного нерухомого майна.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись: його дружина ОСОБА_1 (а.с. 61 зворот), його син ОСОБА_2 (а.с. 80, зворот). Крім того, згідно матеріалів спадкової справи спадщину прийняв малолітній син померлого ОСОБА_3.

Приписами ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 4 ЦПК України визначає способи захисту, які застосовуються судом.

Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст. 16 ЦК України.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 203 Сімейного кодексу України визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У відповідності до ч.ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Крім того, у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що виходячи зі змісту норми ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підтвердження своїх доводів про безпорадний стан ОСОБА_4 та необхідність надання йому сторонньої допомоги з боку ОСОБА_2 позивачем до матеріалів справи додано копію довідки ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. Сітенка» від 24.03.2012 року, згідно якої ОСОБА_4 на амбулаторному прийомі 24.02.2012 року встановлено діагноз «Двосторонній гіперпластичний кокс артроз 4 ступеня» та зазначено, що хворий потребує ендопротезування тазостегнових суглобів;копію витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону від 29.07.2014 року, згідно якого захворювання ОСОБА_4 «Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Гостре порушення кровообігу», яке призвело до смерті, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; заяву ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про те, що вони останні кілька років до смерті ОСОБА_4 здійснювали за ним догляд, оскільки він тяжко хворів та був у безпорадному стані; копію військового квитка ОСОБА_4, в якому зазначено, що з 31.05.1986 року по 16.08.1986 року він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

При цьому суд зазначає, що надані позивачем документи не є достатніми, належними та допустимими доказами, що можуть підтверджувати факт ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування ОСОБА_4 в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме сина Євгена за наявності допомоги інших осіб (дружини тощо).

Не доведеним є також той факт, що до ОСОБА_2 зверталися по допомогу і він мав можливість таку допомогу надавати.

Та обставина, що померлий ОСОБА_4 та його син ОСОБА_2 - відповідач по справі, не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання відповідачем допомоги спадкодавцеві.

Посилання позивача на те, що відповідач не прийшов на похорон батька та не брав участі в оплаті проведення похорон не є достатньою обставиною, що свідчить про ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві допомоги.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 негідним спадкоємцем та усунення його від права на спадкування за законом.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 609, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Ященко