У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю представника органу ДВС Малик Ю.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність начальника відділу Державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції, за апеляційною скаргою відділу ДВС Перечинського райуправління юстиції на ухвалу Перечинського районного суду від 24 березня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

18.03.2014 ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника відділу ДВС Перечинського райуправління юстиції мотивуючи наступним. 21.08.2013 скаржник подав до відділу заяву про примусове виконання виконавчого листа Перечинського районного суду про стягнення з ОСОБА_3 боргу та судового збору. Скаржник послався на норми ст.ст. 25, 30, 83 Закону України «Про виконавче провадження», на норми Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби, затвердженого наказом Мінюсту України від 10.04.2012 № 549/5 (реєстрація в Мінюсті від 10.04.2012 за № 548/20861), що встановлюють вимоги до строку відкриття виконавчого провадження та повідомлення про це стягувача, до постанови про відкриття виконавчого провадження, передбачають обов'язок держвиконавця провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня відкриття виконавчого провадження, визначають завдання і повноваження відділу ДВС, начальника відділу ДВС, зокрема, щодо контролю начальника відділу за рішеннями і діями підпорядкованих державних виконавців під час виконання рішень.

Стверджуючи, що вимоги законодавства начальник відділу ДВС Перечинського РУЮ не виконав, контроль за діями по виконанню вищевказаного виконавчого листа не здійснив, що призвело до порушення чинного законодавства, скаржник просив визнати незаконною бездіяльність начальника відділу ДВС Перечинського РУЮ по виконанню судового рішення та зобов'язати вчинити визначені чинним законодавством дії.

Ухвалою Перечинського районного суду від 24.03.2014 скаргу задоволено: визнано незаконною бездіяльність начальника ДВС Перечинського РУЮ по виконанню рішення Перечинського районного суду від 21.09.2011 у справі № 2-304/11 про стягнення суми боргу та моральної шкоди та зобов'язано відділ ДВС Перечинського РУЮ забезпечити виконання виконавчого листа № 2-304/11, виданого 05.10.2011 Перечинським районним судом, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відділ ДВС Перечинського РУЮ порушив у апеляційній скарзі питання про скасування ухвали суду як незаконної. Апелянт зазначає, що доводи скарги необґрунтовані, оскільки виконавче провадження, як і контроль за ним, здійснювалися належним чином, про що свідчать дійсні обставини справи та додані до апеляції документи. Щодо коштів, отриманих органом ДВС на виконання судового рішення, виконані дії, необхідні для їх одержання стягувачем, однак, платіжні документи знаходяться у підрозділі Держказначейства, який не здійснює перерахування коштів.

У письмових запереченнях на апеляцію скаржник зазначає, зокрема, що стягнуті за судовим рішенням кошти одержав лише 23.05.2014, вказує на необґрунтованість апеляції, просить її відхилити, ухвалу суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта Малик Ю.Л., яка скаргу підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності скаржника, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності. Проте, погодитись із судовим рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Учасниками цивільних і цивільних процесуальних відносин є, зокрема, фізичні особи та юридичні особи; у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб, у справах наказного та окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявники, інші заінтересовані особи, їхні представники, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач; людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою; цивільну та цивільну процесуальну право- і дієздатність мають фізичні особи та юридичні особи (ст.ст. 2, 24-26, 30, 34, 80, 91, 92 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 26, 28-30 ЦПК України).

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV), ст.ст. 383, 384 ЦПК України, сторона виконавчого провадження вправі звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено її права чи свободи.

Таким чином, стягувач у виконавчому провадженні, що здійснюється на примусове виконання виконавчого листа, виданого за рішенням суду, ухваленим у цивільній справі, має право оскаржити до суду дії або бездіяльність конкретного державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Форма і зміст скарги повинні відповідати загальним вимогам щодо заяви, яка подається до суду, встановленим цивільним процесуальним законом, із урахуванням особливостей відповідного провадження (ст. 119 ч. 2 ЦПК України, ст. 82 ч. 7 Закону № 606-XIV). Виходячи з указаних вимог закону та з положень ст.ст. 212-215, 386, 387 ЦПК України, заява повинна містити зазначення імені особи, дії (бездіяльність) якої оскаржуються, виклад обставин, якими обґрунтовуються вимоги, зміст оскаржуваних дій чи бездіяльності, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; судове рішення за результатами розгляду скарги ухвалюється щодо конкретної особи та щодо конкретних дій (бездіяльності), у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Визнання незаконними (неправомірними) дій чи бездіяльності державного виконавця, іншої посадової особи державної виконавчої служби є передбаченим законом способом захисту прав сторони у виконавчому провадженні (ст. 16 ч. 2 ЦК України). За змістом ст.ст. 61, 62 Конституції України, ст. 8 ч. 1, ст.ст. 614, 1166 ЦК України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, відповідальність посадової особи за неправомірні дії (бездіяльність), що спричинили порушення прав іншої особи, пов'язується зі встановленням вини особи у відповідних діях (бездіяльності).

Отже, якщо йдеться про оскарження стороною виконавчого провадження протиправної бездіяльності посадової особи державної виконавчої служби, вищевикладене передбачає подання до суду скарги із зазначенням особи, дії (бездіяльність) якої оскаржуються, та конкретних фактів і обставин, які вказують на протиправні дії (бездіяльність) відповідної особи. Цим вимогам закону скарга не відповідає: у ній зазначена не особа, дії якої оскаржуються (її ім'я), а посада «начальник відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції»; у скарзі цитуються норми законодавства, натомість не зазначено жодного конкретного факту щодо бездіяльності відповідної посадової особи у виконавчому провадженні (час, місце, характер бездіяльності у зв'язку з конкретними діями стягувача, наслідки бездіяльності), не міститься посилання на жоден доказ бездіяльності. Скарга не була оплачена судовим збором.

Суд першої інстанції у порядку ст. 121 ч. 1, ст. 207 ч. 1 п. 8 ЦПК України не діяв та задовольнив скаргу не маючи в справі окрім скарги, копій виконавчого листа № 2-304/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3350,00 грн боргу та 171,00 грн судових витрат, виданого 05.10.2011 Перечинським районним судом, заяви стягувача від 21.08.2013 про пред'явлення виконавчого листа до примусового виконання та заяви скаржника про розгляд справи в його відсутність (а.с. 3-5), ніяких документів. Тобто, суд вирішив справу за відсутності доказів, що свідчили б про неправомірну бездіяльність начальника органу ДВС у виконавчому провадженні, ба навіть взагалі вказували на обставини здійснення виконавчого провадження.

Суд вирішив скаргу щодо бездіяльності невизначеної особи на посаді «начальника відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції», власне - щодо бездіяльності «посади начальника», проте - за відсутності в справі реальної фізичної особи, яка обіймає указану посаду, як учасника процесу. У дійсності в справі був лише один учасник процесу - стягувач-скаржник. Як пояснила апеляційному суду представник органу ДВС Малик Ю.Л., на час розгляду справи судами посаду начальника відділу ДВС Перечинського райуправління юстиції обіймає ОСОБА_4. З одного боку, ця посадова особа в силу вищевикладених обставин була позбавлена можливості здійснити своє право на захист від скарги, в т.ч., на доведення своєї невинуватості у протиправній бездіяльності, з іншого - власне дії (бездіяльність) цієї фізичної особи не оскаржувалися. Таке знеособлене, бездоказове і суперечливе вирішення справи не відповідає вимогам закону, є неприпустимим, наведені обставини самі по собі виключали можливість задоволення скарги.

За таких умов, необґрунтованість як скарги, так і судового рішення по суті, що теж має місце, вже не мають істотного значення. До того ж, з доданих до апеляційної скарги документів убачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2013 направлялася стягувачу, держвиконавцем здійснювалися дії по розшуку майна боржника, з ходом виконавчого провадження стягувач був обізнаний, контактував із боржником та держвиконавцями, а постанови начальника органу ДВС ОСОБА_4 від 23.01.2014 і від 02.04.2014 свідчать про перевірки матеріалів виконавчого провадження, що нею здійснювалися (а.с. 18-44). З цих матеріалів також убачається, що держвиконавець видав необхідні розпорядження про перерахування стягнутих з боржника коштів стягувачу, оформив платіжні документи, проте, кошти не перераховувалися одержувачу органом Держказначейства, про що ОСОБА_4 офіційно інформувала УДВС Головного управління юстиції в Закарпатській області. Апеляційному суду надано постанову від 29.05.2014 про закінчення виконавчого провадження ВП № 39489229 у зв'язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.

Відтак, доводи апеляції щодо необґрунтованості скарги, незаконності ухвали суду та необхідності її скасування заслуговують на увагу, тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, ухвалу скасувати, у задоволенні скарги стягувача - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції задовольнити, ухвалу Перечинського районного суду від 24 березня 2014 р. скасувати, у задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність начальника відділу ДВС Перечинського райуправління юстиції - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Відділу ДВС Перечинського райуправління юстиції 121,80 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору, а також 121,80 грн судового збору в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді