Справа № 653/2116/15-ц
Провадження № 2/653/735/15
РІШЕННЯ

іменем України

16.11.2015

Генічеський районний суд Херсонської області, у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Разумної А.В.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Генічеську цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі позивач або ТОВ «Росвен Інвест Україна») звернулось до суд з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №500272106 від 25 квітня 2012р. у розмірі 33547,97 грн., та судові витрати у сумі 335,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» було укладено договір кредиту №500272106, згідно якого вона отримала кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії у сумі 19999 грн. з кінцевим строком погашення 28 жовтня 2013 року. 23 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до якого публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і за договором кредиту № 500272106 від 25 квітня 2012 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та ОСОБА_1 Відповідач належним чином не виконала зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 23 грудня 2013р. за нею утворилась заборгованість у сумі 33547,97 грн., яку позивач просить стягнути на його користь разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 335,47 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач у судове засідання зявилась, проти позовних вимог не заперечувала зазначила, що не сплачувала кредит у звязку зі складним матеріальним становищем. Просила застосувати строк позовної давності в частині нарахування пені.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу ст.ст.526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Судом встановлено, що 25 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 500272106, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 19999 грн., з кінцевим строком погашення до 28 жовтня 2012 року.

Згідно п. 2.1 та 2.2 Договору, сума кредиту складає 19999 грн., процента ставка за користування Кредитом становить 25% річних. Тип процентної ставки фіксована.

Пунктом 2.4 вказаного договору передбачено, що кредит надається Позичальнику для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування на рахунок Позичальника №4845, що відкритий Позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк» суми грошових коштів, що дорівнює сумі Кредиту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) та ст. 154 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

23 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №2013-1, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступило на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і за договором кредиту №500272106 від 25 квітня 2012 року, укладеним між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1

Згідно з п.2.1 Договору факторингу №2013/1 від 23 грудня 2013 року, ПАТ «Альфа-Банк» (надалі клієнт) зобов'язується передати у власність ТОВ «Росвен Інвест Україна» (надалі Фактор), а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.2.2. Договору факторингу право вимоги, що відступається згідно з даним Договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Клієнту.

На виконання умов договору факторингу позивач повідомив відповідача листом про відступлення права вимоги, а також направив на адресу відповідача лист від 29 травня 2015 року з вимогою про погашення заборгованості. Проте відповідач до теперішнього часу зобов'язання за кредитним договором не виконує.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач у порушення вказаного кредитного договору кредит не сплачує згідно з графіком, взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, що дає право позивачу на дострокове стягнення всієї суми кредиту, яка залишилась відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №500272106 від 25 квітня 2012р. станом на 23 грудня 2013р. ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 33547,97 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість по тілу кредиту 19099,65 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом 5478,32 грн.; прострочена комісія 4620 грн.: пеня 4350 грн.

У той же час, суд частково погоджується з даним розрахунком виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.546, ч.3 ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Враховуючи те, що позивач знав про порушене право ще 23 грудня 2012р., однак до суду звернувся із позовною заявою лише 06 серпня 2015р., а відповідач просила застосувати строки позовної давності, тому суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені з ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» витрати по оплаті судового збору в сумі 291,97 грн.

Керуючись ст.ст.212-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» () заборгованість у розмірі 29197 (двадцять девять тисяч сто девяносто сім) грн. 97 коп. за договором №500272106 від 25 квітня 2012р., та судовий збір у сумі 291 (двісті девяносто одну) грн. 97 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_2