Справа № 481/726/15-ц
Провадж.№ 2/481/335/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

01.07.2015 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., при секретарі Кузьміній Н.П., з участю позивач ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новобузького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області №103, про стягнення заробітної плати, -

Встановив:

25 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№103) (надалі Новобузького ВЦ № 103) про стягненна заробітної плати за період з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що в період з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року він перебував у трудових відносинах з Новобузьким ВЦ № 103, де працював на посаді юрисконсульта юридичної групи.

Однак за період його роботи на вищевказаній посаді йому не виплачувалася заробітна плата, яку за вказаний період він просив стягнути з Новобузького ВЦ № 103. Як йому стало відомо після ознайомлення із його обліковою карткою Пенсійного фонду України, відповідачем Новобузьким ВЦ № 103, за період з 12.06.2008 року по 01.06.2013 року не сплачувались на його користь податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообовязкове пенсійне страхування. За його зверненням Державною фіскальною службою України було проведено перевірку діяльності відповідача з питань нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за результатами якої було встановлено, що дійсно Новобузьким ВЦ №103 відповідачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата з 12.06.2008 року по 01.06.2013 року.

У звязку із цим, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі з 12.06.2008 року по 01.06.2013 року в сумі 54866 грн посилаючись на дані підстави, як на нові.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 посилаючись на вищевказані обставини, заявлені ним позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник відповідача Новобузького ВЦ № 103 ОСОБА_2, у судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав, пояснив, що останній дійсно працював юрисконсультом Новобузького ВЦ №103 з 12.06.2008 року по 01.06.2013 року. Однак рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2014 року, яке залишене в силі Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2014 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03 грудня 2014 року, було встановлено що заробітну плату позивач за вказаний період отримував, а тому просив провадження по даній справі закрити.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази у справі, частково дослідивши матеріали справи № 481/253/14-ц, суд приходе наступного висновку.

Згідно строкового трудового договору, укладеного між Новобузьким ВЦ №103 та ОСОБА_1 12.06.2008 року, останнього було прийнято на роботу до вказаної установи на посаду юридичної групи терміном на три місяці, про що також видано наказ начальника вказаної установи від 12.06.2008 року № 80. Згідно наказу начальника Новобузького ВЦ №103 від 15.09.2008 року за № 135, ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у звязку з закінченням строку дії трудового договору, при цьому цим же наказом ОСОБА_1 знову прийнято на роботу займаній ним посаді в установі на постійній основі (безстроково).

Згодом, у звязку з скороченням посад виробничих підрозділів Новобузького ВЦ №103 та відокремленням від цієї установи створеного нею раніше ДП «СП Новобузького ВЦ № 103», ОСОБА_1, згідно наказу начальника Новобузького ВЦ №103 від 16.05.2013 року за № 37 о/с, звільнено з посади юрисконсульта з 01.06.2013 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду).

Доводи позивача, що в період з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року він одночасно працював юрисконсультом Новобузького ВЦ № 103 і ДП «СП Новобузького ВЦ № 103» підтвердження при судовому розгляді справи не знайшли.

Всі ці обставини були встановлені рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2014 року, а тому суд приймає їх до уваги, як такі, що не підлягають повторному доказуванню.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як видно із фотокопії облікової картки Пенсійного фонду України на імя позивача, у період з з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року дійсно Новобузьким ВЦ №-103 не сплачувався єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Але за вказаний період такий внесок було сплачено Сільськогосподарським підприємством Новобузького ВЦ-103 ( а.с.10).

Баштанською ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Новобузького ВЦ №-103, з питань правильності утримання та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування позивача ОСОБА_1 За результатами даної перевірки було дійсно встановлено, що позивачу ОСОБА_1 Новобузьким ВЦ №-103 з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась. Разом із цим позивачу ОСОБА_1 за вказаний період була нарахована та в повному обсязі виплачена заробітна плата « Сільськогосподарським підприємством Новобузького виправного центру УДПС України в Миколаївській області ( № 103)» (а.с.9)

В судовому засіданні позивач пояснив, що він виконував роботу, в той же період з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року і на сільськогосподарському підприємстві Новобузького ВЦ-103, а тому вважає, що його робота повинна була оплачуватись як Новобузьким ВЦ-103 так і сільськогосподарським підприємством Новобузького ВЦ-103 . Однак своїми ж поясненнями позивач підтвердив, що в період з з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року ніякого договору із сільськогосподарським підприємством Новобузького ВЦ № 103 він не укладав, наказу чи розпорядження при прийняття його на роботу до сільськогосподарського підприємства Новобузького ВЦ №- 103 не видавалось.

Відповідно до ст.. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи , організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи , організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці , необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст.. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило , у письмовій формі. Додержання письмової форми є обовязковим при укладанні трудового договору з фізичною особою. Укладання трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Таким чином , судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 за відсутності укладеного у встановленому порядку трудового договору між ним та сільськогосподарським підприємством Новобузького ВЦ № 103 не має підстав для отримання заробітної плати, оскільки між позивачем та підприємством не була досягнута домовленість про умови праці, про місце роботи позивача , про розмір та порядок оплати праці позивача.

Суд, також звертає увагу, що відповідно до посадової інструкції юрисконсульта юридичної групи Новобузького ВЦ №-103, до функціональних обовязків останнього входило координація роботи та взяття безпосередньої участі у підготовці наказів та інших актів які регулюють відносини структурних підрозділів, їх майнову відповідальність (а.с. 7).

А також, суд звертає увагу, що підприємство Новобузького ВЦ № 103 діяло у складі Новобузького ВЦ № 103 (т.1 а.с.37 справи 481/253/14-ц), тобто було його структурним підрозділом. Управління підприємством здійснював начальник Новобузького ВЦ № 103, головним бухгалтером підприємства за посадою був головний бухгалтер Новобузького ВЦ № 103 (т.1 а.с.35 справи 481/253/14-ц).

Також, відповідно до листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області, було встановлено, що сільськогосподарське підприємство відповідно до затвердженої структури було виробничим підрозділом виправного центру, що унеможливлює сумісництво посад (т.1 а.с.22 справи 481/253/14-ц).

Надані позивачем копію штатного розпису Новобузького ВЦ № 103 ( а.с. 31-33), виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.34), довідку про прийняття і реєстрацію заяви (а.с.35) суд не приймає до уваги, оскільки вони не можуть підтверджувати наявність саме трудових відносин позивача та підприємства, та не спростовують фактів встановлених рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2014 року . Надані позивачем копії клопотання відповідача та копії довідок про нарахування заробітної плати суд також не приймає до уваги, оскільки такі докази були вже дослідженні судом апеляційної інстанції при перегляді рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2014 року.

Отже, судом достовірно встановлено, що за період роботи з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року позивач ОСОБА_1 працював юрисконсультом Новобузького ВЦ №-103, ніякого сумісництва посад у Новобузькому ВЦ №-103 та на сільськогосподарському підприємстві Новобузького ВЦ № -103 не існувало і не могло бути, оскільки підприємство було підрозділом відповідача по справі. Позивачем ОСОБА_1 за період роботи з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року заробітну плату отримано в повному обсязі. За вказаний період за позивача було сплачено в повному обсязі суми внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Отже в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження порушення прав позивача на отримання заробітної плати та сплати внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування. А також суд зазначає, що у разі задоволення вимоги позивача, буде мати місце безпідставне отримання заробітної плати в подвійному розмірі за період роботи з 12.06.2008 року по 31.05.2013 року.

Таким чином, оцiнюючи достатнiсть i взаємний зв'язок доказiв, наявних в матерiалах справи, у їx сукупностi, суд приходить до висновку, що позовнi вимоги не пiдлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 88 ЦПК України судові витрати (судовий збір) від оплати якого позивача звільнено підлягає компенсуванню за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ч.2 ст.197, 209, 212, 213 - 215, 226 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новобузького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області №103, про стягнення заробітної плати - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення .

Головуюча по справі суддя