Справа № 226/886/15-ц
Справа № 2/226/628/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого вказала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 14.07.2005 року вона є співвласником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі зареєстрована вона та відповідач - її колишній чоловік. ОСОБА_3 був зареєстрований у її квартирі з 17.11.2005 року після розірвання їх шлюбу. З вересня 2013 року відповідач покинув місце свого проживання, за місцем реєстрації не з'являється, в квартирі його особистих речей немає. Реєстрація відповідача в житловому приміщенні створює для неї певні незручності, не дозволяє їй оформити субсидію, зменшити розмір оплати по комунальним послугам за сміття та воду, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні нею своєю власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що другим співвласником вказаної квартири є її донька ОСОБА_2. Відповідача вона зареєструвала на спірній житловій площі як члена своєї сім'ї - колишнього чоловіка, поновивши з ним сімейні стосунки після розірвання шлюбу. Покинути квартиру - це було суто рішення відповідача, він забрав свої особисті речі, телевізор та уїхав, казав, що до себе на батьківщину в м.Авдіївка. За два роки вона не отримувала від нього ніякої звістки.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився, повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до цивільно-процесуального законодавства.

Третя особа ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилася, письмово повідомила суд про розгляд справи за її відсутності та про підтримку позовних вимог матері.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та третій особі у справі - ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» 14.07.2005 року за НОМЕР_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації 03.08.2005 року, зареєстрованим в реєстровій книзі № 11 за реєстровим №13, технічним паспортом на квартиру (а.с.7, 8-9, 10).

У даній квартирі зареєстровані: з 19.05.1998 року в якості власника - позивач ОСОБА_1, 1957 року народження, та з 17.11.2005 року в якості члена сім'ї власника -її чоловік ОСОБА_3, 1947 року народження, про що свідчить довідка приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 13.03.2015 року (а.с.11).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Ясинуватським міським відділом рагс Донецької області 20.08.1993 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано 21.02.1986 року (а.с.6).

Відповідно до акту приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 23.03.2015 року, виготовленого комісією у складі спеціалістів підприємства за участю мешканців-сусідів, відповідач ОСОБА_3 з вересня 2013 року по день складання акту за адресою: АДРЕСА_1, не проживає (а.с.12).

Дану обставину у судовому засіданні підтвердили допитані свідки.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що останні півтора роки він проживає за адресою: АДРЕСА_1, де значиться зареєстрованим біля десяти років. До цього він жив разом з матір'ю, батьком і сестрою ОСОБА_2, яка зараз навчається у м.Дніпропетровськ. Його мати ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою також зареєстрований його батька ОСОБА_3 Батько випивав, приблизно у серпні-вересні 2013 року він покинув квартиру матері, прийнявши самостійно таке рішення, не пояснивши нікому, чому він це зробив. За два останні роки він батька не бачив, не спілкувався з ним. З квартири відповідача ніхто не вигоняв. Батько приїхав на легковому автомобілі, зібрав речі, телевізор та уїхав, куди, він досі не знає.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 - її тітка, яка проживає одна за адресою: АДРЕСА_1 Раніше позивач проживала зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_3 У сторін є сумісний син ОСОБА_7. Також у позивача є донька від першого шлюбу - ОСОБА_2. Приблизно два роки тому ОСОБА_3 з квартири виїхав, зібравши свої речі і нікому нічого не пояснивши. З цього часу вона про нього нічого не чула і його не бачила. Останній час відповідач випивав, міг по декілька днів не приходити додому, ночував у гаражі. Позивач ніколи не чинила перепон відповідачу щодо його проживання у квартирі, навпаки, коли відповідач уходив, його шукали та повертали додому.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою проживання позивача у якості повнолітнього члену її сім'ї та не є співвласником спірної житлової площі.

Також судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з вересня 2013 року по теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад півтора року, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 17.04.2015 року.

Суддя Ж.Є.Редько