Справа № 209/1297/15-ц
Провадження № 2/209/930/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Вітязь Х.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним, про визначення часток у спільній сумісній власності, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, в якому просить суд:

- визнати дійсним договір міни №001/267-Н від 16 жовтня 1997 року, зареєстрований товарною Біржею «Дніпродзержинська», укладений між ОСОБА_6, що виміняла 1/5 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, на належну їй квартиру, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2, яка відійшла у власність ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7;

- виділити частки у праві спільної власності в рівних частинах по 1/3 частині кожному між власниками ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на квартиру загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого сина ОСОБА_7 на 1/3 частину квартири, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

На обґрунтування позову позивач за первісним позовом ОСОБА_8 зазначила, що 21 липня 2014 року помер її син ОСОБА_7. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, яка належала померлому на праві спільної часткової власності згідно договору міни нерухомого майна №001/267-Н, укладеного 16 жовтня 1997 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3, який діяв за себе та свого неповнолітнього сина ОСОБА_7, та ОСОБА_6 через товарну біржу «Дніпродзержинська", зареєстрованого 24 жовтня 1997 року в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» за реєстровим номером 21405 в книзі 125. Інші частини вказаної квартири належать на праві спільної власності їй, позивачці, та батькові померлого сина ОСОБА_3. Вона та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті сина. Але чоловік відмовився від прийняття спадщини на її користь. У встановленому законом порядку вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_9, але остання відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно розяснення нотаріуса від 04 лютого 2015 року видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою, так як правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на квартиру, не відповідає вимогам діючого законодавства, і не визначені частки у спільній сумісній власності на квартиру між її співвласниками, а тому їй рекомендовано звернутися до суду для вирішення по суті питання про визнання права власності на спадкове майно. Також зазначила, що інша сторона за договором міни ОСОБА_6 померла 16 травня 2000 року. Її спадкоємцем за законом є її син ОСОБА_5, який на теперішній час є власником 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_3. Право власності на цю частину будинку він набув на підставі договору міни, укладеного 02 лютого 1998 року між ним та його матірью, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, реєстровий номер 426. За текстом вказаного договору міни ОСОБА_6 володіла частиною домоволодіння АДРЕСА_4 на підставі спірного договору міни, зареєстрованого через товарну біржу «Дніпродзержинська» 16 жовтня 1997 року. Тобто померла ОСОБА_6 за життя використала своє право на розпорядження нерухомим майном, що належало їй на підставі спірного договору міни. На момент укладення між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_5 договору міни нотаріусом не заперечувалась дійсність спірного договору. Вважає, що договір міни № 001/267-Н, укладений 16 жовтня 1997 року через товарну біржу «Дніпродзержинська» є дійним, так як цей договір був зареєстрований в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» у встановленому на той час законом порядку, і визнання цього договору дійсним є нагальною необхідністю, оскільки частками цього майна, окрім померлого ОСОБА_7, володіють вона, позивачка, та відповідач ОСОБА_3 Також вважає, що квартира АДРЕСА_5 належить їй, відповідачу ОСОБА_3 та померлому сину ОСОБА_7 в рівних частках, і виділення належної сину частки необхідно для визначення частки спадкового майна, яке вона мє право спадкувати за законом. В теперішній час неможливо зареєструвати за померлим сином право власності на належну йому 1/3 частку квартири, а тому визнати за собою право власності на спадкову частку вона може тільки в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності, в кому просить:

- визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_6.

На обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 зазначив, що 21 липня 2014 року помер його син ОСОБА_7. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, яка належала померлому на праві спільної часткової власності, згідно договору міни нерухомого майна №001/267-Н, укладеного 16 жовтня 1997 року через товарну біржу «Дніпродзержинська між ОСОБА_1, ОСОБА_3, який діяв за себе та свого неповнолітнього сина ОСОБА_7, та ОСОБА_6. Квартира була придбана ними у спільну власність і кожному з них належить по 1/3 частини квартири. Його дружина ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого сина, а він відмовився від прийняття спадщини на користь дружини. Але в звязку з тим, що договір міни нерухомого майна від 16 жовтня 1997 року не був нотаріально посвідчений, дружині відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сина. Тому ОСОБА_1 звернулася до суду із своїм первісним позовом про визначення спадкової частки та визнання за нею права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом. Вважає, що йому, відповідачу, також належить 1/3 частина квартири, і за ним повинно бути визнано право власності на цю частину квартири, як за одним із співвласників нерухомого майна.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_8 - ОСОБА_2 підтримала заявлений позов та надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову. Просить задовольнити позов ОСОБА_8. Зустрічний позов ОСОБА_3 визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 первісний позов визнала в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Підтримала зустрічний позов та надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнав в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Пояснив суду, що його мати ОСОБА_6 в 1997 році поміняла належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7, на 1/5 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_8, що належав ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, уклавши договір міни через товарну біржу «Дніпродзержинська». У 1998 році він та його мати уклали договір міни, згідно якого він передав матері у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_9, а мати передала йому у власність 1/5 частину будинку АДРЕСА_4. Цей договір міни вони посвідчили нотаріально. В 2000 році мати померла..

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 16 жовтня 1997 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3, який діяв від себе та від свого неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з одного боку, та ОСОБА_6, з другого боку, у виконання біржового контракту, зареєстрованого на товарній біржі «Дніпродзержинська» за № 001/267-Н, був укладений договір міни нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7 обміняли належну їм 1/5 частину жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_10, на належну ОСОБА_6 квартиру, загальною площею 63,8 к.вм., житловою площею 37,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_11 (а.с. 17).

В договорі міни нерухомого майна було зазначено, що він підлягає реєстрації в Бюро технічної інвентаризації та згідно ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» не підлягає нотаріальному посвідченню.

24 жовтня 1997 року на договорі міни, як на реєстраційному документі, Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації виконаний реєстраційний напис на підтвердження реєстрації квартири за адресою: АДРЕСА_11, на праві приватної власності за ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в реєстровій книзі №129 за реєстровим номером 21611. Також були внесені зміни в технічний паспорт на квартиру, в якому ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вказані власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_11 (а.с.18-19).

У1998 році ОСОБА_6 розпорядилася отриманою за договором міни від 16 жовтня 1997 року 1/5 частиною житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_12, уклавши 02 лютого 1998 року із своїм сином ОСОБА_5 договір міни квартири на частину житлового будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с. 51). За цим договором, ОСОБА_5 обміняв належну йому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_13, на належну ОСОБА_6 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_14.

16 травня 2000 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 49).

Згідно статті 15 Закону України «Про товарну біржу» договір купівлі-продажу включений в перелік біржових операцій.

Згідно ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України (з доповненнями 1993 року) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах.

Згідно ст. 45 ЦК України (1963 р.) недотримання форми правочину, що потребує закон, тягне за собою недійсність правочину, якщо це прямо зазначено в законі.

Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 р.) якщо одна із сторін повністю або часткового виконала правочин, який потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може за вимогою сторони, яка виконала правочин, визнати такий договір дійсним.

Згідно ст. 227 ЦК України (1963 р.) договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений.

Згідно частин 1 та 2 ст. 241 ЦК України (1963 р.) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

Згідно ст. 242 ЦК України до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для визнання дійсним договору міни нерухомого майна, укладеного 16 жовтня 1997 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, так як цей договір був укладений сторонами з їх обопільної згоди, сторони виконали всі умови договору, і в теперішній час нотаріально посвідчити укладений договір неможливо.

Судом також встановлено, що згідно договору міни ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 придбали квартиру АДРЕСА_5 в спільну власність, але договором не був визначений розмір часток, що належить кожному співвласнику у праві спільної власності на квартиру.

Згідно ч. 2 ст. 112 (1963 р.) розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України (2003 року) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність.

Згідно ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В звязку з тим, що між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розмір часток у праві спільної часткової власності на квартиру не визначався і законом не встановлювався, суд вважає, що кожному із співвласників належить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, і за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить визнати право власності на 1/3 частку вказаної квартири, за кожним.

21 липня 2014 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 15).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 в м. Дніпродзержинську.

Спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_7 є його батьки - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_7 (а.с.16).

У встановленому законом порядку позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після померлого сина та про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. ОСОБА_3 подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини після померлого сина на користь ОСОБА_1, що підтверджується спадковою справою № 41/2014, витребуваною від приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с. 81-108).

Але у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді належної ОСОБА_7 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 позивачу було відмовлено, так як договір міни нерухомого майна від 16 жовтня 1997 року не посвідчений нотаріально і не визначені частки співвласників у праві власності на квартиру, частка якої є спадковим майном після померлого ОСОБА_7 (а.с. 22).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_7 на належну йому 1/3 частину квартири, оскільки ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину, своєчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки наявні підстави для визнання дійсним договору міни нерухомого майна, укладеного 16 жовтня 1997 року через товарну біржу «Дніпродзержинська» та про визначення рівних часток співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_5, суд вважає, що за ОСОБА_8 та ОСОБА_3 належить визнати право власності на 1/3 частку вказаної квартири, за кожним, а також належить визнати за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку квартири, що належала її померлому сину ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом.

Керуючись статями 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним, про визначення часток у спільній сумісній власності, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Визнати дійсним договір міни нерухомого майна №001/267-Н від 16 жовтня 1997 року, укладений через товарну біржу «Дніпродзержинська» між ОСОБА_1, ОСОБА_3, який діяв за себе та свого неповнолітнього сина ОСОБА_7, з одного боку, та ОСОБА_6, з другого боку, згідно якого ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7 обміняли належну їм 1/5 частину жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_15, на належну ОСОБА_6 трикімнатну квартиру, загальною площею 63,8 кв.м., жилою площею 37,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визначити частки у праві спільної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини за кожним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 63,8 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_16.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після померлого 21 липня 2014 року сина ОСОБА_7, право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 63,8 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_16.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 63,8 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_16.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара