19.10.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивує тим, що 16 липня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб в м. Ужгороді, про що в книзі реєстрації було зроблено запис за №297. Від цього шлюбу у подружжя народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Близько дев'яти років (з 2006р.) позивач з відповідачем не проживають разом. Спільне життя з відповідачем не склалося, і починаючи з вказаної дати сім`я фактично розпалася. Спільні відносини з відповідачем зіпсувалися тому, що він перестав приймати участь у виконанні сімейних обов'язків у сім`ї та поважати позивача. В школі та коледжі, де навчаються діти, вчителі відповідача не знають. За весь період навчання він жодного разу не був присутній на батьківських зборах. Кошти, які потрібно було здавати в фонд класу, він ніколи не давав. Всі важливі рішення, які стосуються життя сім'ї неможливо було вирішити за взаємною згодою. Вказані обставини привели до постійних сварок та втрати почуття поваги та любові між подружжям. Вважаю, що шлюб між подружжям є лише формальним, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем уже довгий час мають негативний характер, між сторонами відсутнє нормальне спілкування. За весь цей період відповідач зовсім не бере участі у вихованні дітей. Діти, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, залишилися проживати з позивачем. Примирення з відповідачем неможливе і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З часу окремого проживання відповідач не бере участі ні у матеріальному забезпеченні дітей, ні у моральній підтримці. Донька навчається у торгівельно-економічному коледжі на першому курсі. Син закінчив дев'ятий клас. Для належного забезпечення навчання та виховання дітей у школі та коледжі необхідні додаткові витрати для придбання навчально-методичного матеріалу, одягу тощо. Відповідач добровільно гроші на утримання дітей не надає, не бере участі у додаткових витратах. Позивачу важко самостійно забезпечити матеріальні потреби спільних дітей.
За таких обставин, враховуючи те, що сторони не проживають разом, ухилення батька від участі в матеріальному забезпеченні дітей, та моральній підтримці, переконана, що збереження сім'ї є неможливим, а тому вимушена звернутися до суду також з вимогою про стягнення аліментів. Наскільки позивачу відомо, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, тому позивач просить стягнути аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі.
На підставі вищенаведеного, позивач просить шлюб, укладений 16 липня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований в книзі реєстрації за №297, - розірвати. Неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати з позивачем. Стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття з моменту пред'явлення позову щомісячно 2000 гривень. Стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним повноліття з моменту пред'явлення позову щомісячно 2000 гривень. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у зв'язку з чим суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до свідоцтва (повторного) про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 27.08.2015 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 16 липня 1998 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області, за актовим записом № 297.
Згідно копії свідоцтва про народження від 22.04.2009 року серії НОМЕР_2, встановлено, що 26.11.1998 року народилася ОСОБА_5, батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Згідно копії свідоцтва про народження (переклад з словацької мови) №001105/7695 від 05.11.2000 р. встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4, батьками якого записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Згідно довідки №589 від 10.06.2015 р., виданої ТОВ «Наш Добробут» встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 проживає донька - ОСОБА_1, та онуки - ОСОБА_4, ОСОБА_5
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.
У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.
За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину та ненадання дитині утримання, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків.
Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.
Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати. Окрім цього беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, з урахуванням положень СК України, оцінюючи надані докази, суд вважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Керуючись ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24, ст.ст. 110, 112, 160, 180-182, 184 СК України, ст. ст. 10, 60, 61, 64, 88, 209, 212, 214-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.
Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області, 16 липня 1998 року, за актовим записом № 297 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісяця, починаючи з 28.08.2015 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісяця, починаючи з 28.08.2015 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Фазикош О.В.