Провадження № 2/161/3476/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Під прицілом» про захист честі, гідності та ділової репутації

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 26.03.2015 р. в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі «Під прицілом», зареєстрованому під доменом «р-р.сom.ua» була розміщена стаття під назвою «Хто маже, той і їде. Як замість халупки посеред Луцька виріс торгово-розважальний центр». Зокрема в статті була розміщена інформація: «…Як нам вдалося зясувати, забудовником торгово-розважального центру «Сіті-Парк» є фірма з однойменною назвою, зареєстрована на бізнес-товарища ОСОБА_3 ОСОБА_4, сина скандального банкіра-втікача», «…Тож стає очевидним, що такі опечатки не прикра випадковість, а швидше за все спланований хід для відводу очей від реального розміру земельного наділу, який так щедро вкраяв міський голова з депутатами під «соціально-відповідальний бізнес…», «…І тут автоматично виникає питання, а яким чином та на яких підставах ОСОБА_3 та його бізнес-компайони отримали цю землю у приватну власність…». Після ознайомлення з вказаною статтею позивачем було здійснено пошук інших матеріалів, в яких фігурує його імя та прізвище. У результаті пошуку була виявлена стаття, розмішена 14 лютого 2015 року на сайті інформаційного ресурсу «Під прицілом», під назвою «Сумнівна фірма, повязана з ОСОБА_3, планує зводити багатоповерхівку в самісінькому парку», в якій знову було згадано ОСОБА_3: «…Так, за даними сайту Інформаційно-ресурсного центру Єдиного держреєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, у засновниках числиться бізнесмен ОСОБА_3, який свого часу забудовував річку Сапалаївку поблизу Київського майдану, де нині горгівельно-розважальний комплекс «Сіті-Парк». Його в місті знають радше як заядлого азартного гравця, та віднедавна він славиться ще й як бізнесмен-забудовник. «Припудривши» свій бізнес «соціальними ідеями» та благими намірами чоловік заручився не абиякою підтримкою Луцького міського голови ОСОБА_5. Однак чи не найбільшого резонансу викликала інформація про те, що чоловік є прямим бізнес-партнером ОСОБА_6 сина колишнього власника скандального «Західінкомбанку» ОСОБА_7, який обібрав своїх вкладників на кільканадцять мільйонів гривень. Прямі факти про їх співпрацю ми детально описували у статті «На кого працюють гроші? (вкладникам «Західінкомбанку» присвячується)…» Ще одна стаття в якій розміщена інформація щодо ОСОБА_3 була розміщена на сайті «Під прицілом» 03 жовтня 2013 року під назвою «На кого працюють гроші? (вкладникам «Західінкомбанку» присвячується)…». В цій статті розміщена інформація про знайомство та співпрацю ОСОБА_3 та ОСОБА_6; «…Торгово-розважальний комплекс «Сіті-Парк» усі в місті повязують з іменем луцького підприємця ОСОБА_3, який свого часу «тримав» в місті мережу гральних закладів «Альфа Казино». Попри те, що усі представницькі функції у представлення «Сіті Парку» бере на себе ОСОБА_3, директором ПП «Сіті Парк» є ніхто інший, як такий собі ОСОБА_6. Або є, простіше кажучи, рідний син власника ПАТ «Західінкомбанк» ОСОБА_7. ОСОБА_6 сам розповідав, що змушений був змінити прізвище після того, як його батькові інкримінували статтю шахрайство в особливо великих розмірах. Обізнані люди подейкують, що дружба ОСОБА_3 з ОСОБА_7 розпочалася ще в той період, коли тільки у Луцьку розвивався азартний бізнес із брендом «Альфа Казино». Мовляв, підприємливі ділки діставали гроші із банку і інвестували їх у гральні заклади…» Вказана відповідачем інформація є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 Так, ТОВ «Сіті-Парк» не є забудовником торгово-розважального центру «Сіті-Парк» та жодним чином не повязане з діяльністю ОСОБА_3 Земельні ділянки про які іде мова у вищевказаних статтях, були придбані громадянином ОСОБА_3 з дотриманням вимог чинного законодавства України, право власності на них підтверджується відповідними документами. Інформація про знайомство та партнерством ОСОБА_3 з ОСОБА_6 є також недостовірною, торгово-розважальний комплекс «Сіті-Парк» та ТОВ «Сіті-Парк» жодним чином не повязані між собою, а інформація про інвестування грошей у гральні заклади є такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. 14 квітня 2015 року відповідачем у мережі було розміщено ще одну статтю «Кінець амбітним планам: суд не дозволив ОСОБА_3 будівництво житлового комплексу в парку біля Сапалаївки». В цій статті знову наводиться недостовірна інформація щодо позивача. Із назви статті можна зробити висновок, що суд заборонив позивачу будівництво житлового комплексу. Відповідно до матеріалів, які наводить відповідач у даній статті Волинський окружний адміністративний суд скасував рішення Луцької міської ради від 24 грудня 2014 року № 68/10 «Про затвердження проекту внесення змін до проекту детального плану території мікрорайону у межах вулиць Карпенка-Карого, ОСОБА_8, Ветеранів та проспекту Соборності». Даним рішення суд ніяких заборон та обмежень позивачу не встановлював, тому інформація про ненадання дозволу на будівництво є недостовірною та вводить широке коло читачів в оману, чим завдає шкоди діловій репутації позивача, поросить його честь та гідність. Просить суд визнати, що інформація розміщена на інформаційному ресурсі «Під прицілом», зареєстрованого під доменом «р-р.сom.ua», в статтях: «Хто маже, той і їде. Як замість халупки посеред Луцька виріс торгово-розважальний центр», «Сумнівна фірма, повязана з ОСОБА_3, планує зводити багатоповерхівку в самісінькому парку», «На кого працюють гроші? (вкладникам «Західінкомбанку» присвячується», «Кінець амбітним планам: суд не дозволив ОСОБА_3 будівництво житлового комплексу в парку біля Сапалаївки» не відповідає дійсності, шкодить діловій репутації позивача та порушує його честь та гідність; зобовязати ТОВ «Під прицілом» навести спростування недостовірної інформації шляхом опублікування тексту спростування на сайті та принести публічні вибачення; зобовязати ТОВ «Під прицілом» видалити з інформаційного ресурсу «Під прицілом», зареєстрованого під доменом «р-р.сom.ua» статті під назвами: «Хто маже, той і їде. Як замість халупки посеред Луцька виріс торгово-розважальний центр», «Сумнівна фірма, повязана з ОСОБА_3 , планує зводити багатоповерхівку в самісінькому парку», «На кого працюють гроші? (вкладникам «Західінкомбанку» присвячується», «Кінець амбітним планам: суд не дозволив ОСОБА_3 будівництво житлового комплексу в парку біля Сапалаївки»; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за надання правової допомоги та сплати судового збору.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, а тому позивач звільнений від обовязку доказування, що негативна недостовірна інформація поширена відповідачем, дійсно є недостовірною

Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що громадянин ОСОБА_3 своєю діяльністю впливає на суспільне, економічне культурне, соціальне та політичне життя міста Луцька, тож він є публічною особою, а відповідно є відкритим для прискіпливою уваги з боку громадськості, преси, критики та різноманітних оцінок його діяльності, в тому числі і критичних. В результаті інформацію, наведену в статтях, на які вказує позивач, можна вважати вірогідною. Умовиводи автора не можуть бути спростовані оскільки це припущення, основані на співставленні фактів. В цивілізованому суспільстві у засобах масової інформації допускається розміщувати критичні та провакативні матеріали, якщо такою інформацією володіє журналіст. Тож у наведених статтях в жодному випадку не використані образливі слова по відношенню до позивача, або ті що порочать його честь та гідність. В даному випадку поширена інформація обурює ОСОБА_3, як публічного діяча та зачіпає його бізнесові інтереси, однак в жодному випадку не ображає його особистість. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю. Такж вказує, що позивач пропустив річний строк позовної давності про спростування недостовірної інформації в статті під назвою «На кого працюють Ваші гроші? (Вкладникам «Західінкомбанку» присвячується», оскільки дана стаття була розміщена в мережі Інтернет же 03 жовтня 2013 року, а з даним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду лише у липня 2015 року.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач ТОВ «Під прицілом» володіє інформаційним ресурсом під дрменом «р-р.сom.ua»

03 жовтня 2013 року в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі «Під прицілом», зареєстрованому під доменом «р-р.сom.ua» була розміщена стаття під назвою «На кого працюють гроші? (вкладникам «Західінкомбанку» присвячується)…»

14 лютого 2015 року на сайті інформаційного ресурсу «Під прицілом» була розміщена стаття під назвою «Сумнівна фірма, повязана з ОСОБА_3, планує зводити багатоповерхівку в самісінькому парку».

26.03.2015 р. в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі «Під прицілом», зареєстрованому під доменом «р-р.сom.ua» була розміщена стаття під назвою «Хто маже, той і їде. Як замість халупки посеред Луцька виріс торгово-розважальний центр».

Також 14 квітня 2015 року на інформаційному ресурсі «Під прицілом» було розміщено статтю «Кінець амбітним планам: суд не дозволив ОСОБА_3 будівництво житлового комплексу в парку біля Сапалаївки».

У вказаних статтях наводиться інформація щодо діяльності позивача ОСОБА_3, повязаної з забудовою міста Луцька.

Оскільки автор вказаних статтей, розміщених на інформаційному ресурсі «Під прицілом» не вказаний, то відповідачем у справі є власник інформаційного ресурсі «Під прицілом» - ТОВ «Під прицілом».

Як слідує з розяснень Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п. 12) якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

За змістом ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При вирішені питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Виходячи із змісту ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в якій зазначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

В даному випадку критичне висловлювання автора статтей, є особистим ставленням журналіста до діяльності позивача як бізнесмена та є оціночними судженнями, в жодному разі ним щодо позивача не використані образливі слова. Суд вважає, що в даному випадку автором статей межа допустимої критики не була перевищена.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Забудова міста Луцька має суспільний інтерес, а тому підлягає ретельному громадському контролю. Тому позивач зазнав громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він здійснює свою бізнесдіяльність.

Твердження журналіста про те, що «ОСОБА_6 син колишнього власника скандального «Західінкомбанку» ОСОБА_7, який обібрав своїх вкладників на кільканадцять мільйонів гривень» не стосується особи позивача, а тому не може бути підтвердженим чи спростуваним при розгляді даної справи.

З огляду на викладене суд вважає, що інформація, спростування якої вимагає позивач, є оціночними судженнями автора статтей, оскільки не містить фактичних даних. Крім того, висловлена думка автора статті не носить брутального, принизливого чи непристойного характеру, що принижує гідність, честь позивача.

Правильність оцінки назви публікації «Кінець амбітним планам: суд не дозволив ОСОБА_3 будівництво житлового комплексу в парку біля Сапалаївки»; не може бути предметом думок та оцінок інших осіб, а тому їх правильність не може визнаватись в судовому порядку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень… Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Доводи представника позивача про те, що позивач звільнений від обовязку доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації, суд до уваги не приймає оскільки вони не ґрунтуються на законі. Так, частина 3 ст. 277 ЦК України на яку представник позивача посилається як на обґрунтування своєї позиції була виключена зі ст. 277 ЦК України на підставі Закону України № 1170-УІІ від 27.03.2014 року.

Як слідує з розяснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Виходяи з наведеного суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити у звязку з їх недоведеністю.

На підставі ст.ст.16, 22, 257, 270, 275, 277, 297 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Під прицілом» про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_9