АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3112/15 Головуючий 1 інст. - Закопайло В.В.
Справа № 613/93/15-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що 03 липня 2007 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8 457,84 грн., своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив своє ознайомлення з Умовами надання споживчого кредиту, отримав повну інформацію. Договором сторонами визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту, а саме, 02 липня 2007 року, за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання грошових зобов'язань. Зобов'язання за кредитним договором відповідач виконує не належним чином, строк прострочення за тілом кредиту становить 1 825 днів, а сума заборгованості складає 7 818,98 грн. З урахуванням розміру відсоткової ставки сума заборгованості відповідача складає 55 651,55 грн.

Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по відсоткам за кредитним договором від 03 липня 2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 10 грудня 2009 року по 10 грудня 2014 року у розмірі 55 651,55 грн., а також просив суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 556,51 грн.

Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що позовні вимоги пред'явлені у межах строку позовної давності; крім того, відповідачем заяви про застосування строків позовної давності не подавалась.

Відповідач про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином причин неявки до суду не надав.

Неявка відповідача, належно повідомленого про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява Банком подана поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові з урахуванням того, що позовна давність за позовами про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 03 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8 457,84 грн. строком з 03 липня 2007 року по 02 липня 2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 202,99 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 409,64 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. (а.с.6)

Заява позичальника містить вказівку на те, що ОСОБА_1 ознайомлений та згодний з усіма Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору згідно ст. 638 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 має заборгованість по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 10 грудня 2009 року по 10 грудня 2014 року у сумі 55 651,55 грн. (строк прострочення за тілом кредиту за вказаний період складає 1825 днів*розмір простроченої заборгованості становить 7 818,98 грн.*розмір відсоткової ставки в день складає 0,39%).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до заяви позичальника кредит ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 наданий до 02 липня 2009 року включно.

Пунктом 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю у п'ять років.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257, ч.1 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову.

Матеріали справи не місять заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, позов, пред'явлений із пропуском зазначеного строку, задоволенню не підлягає, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до винесення рішення у справі (частини третя і четверта статті 267 ЦК України).

Пунктом 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Висновок суду першої інстанції про те, що пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Вищевказана правова позиція закріплена у Постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року у справі № 6-239цс14, що відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог внаслідок спливу строку позовної давності, про застосування якої не заявлено відповідачем, є помилковим.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, за загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», вирішити питання про судові витрати.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (і.к. ЄДР 14360570) заборгованість по відсоткам за кредитним договором від 03 липня 2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 10 грудня 2009 року по 10 грудня 2014 року у розмірі 55 651,55 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч шістсот п'ятдесят одну гривню).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (і.к. ЄДР 14360570) сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 556,52 грн. (п'ятсот п'ятдесят шість гривень), та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 278,26 грн. (двісті сімдесят вісім гривень).

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: