Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/928/14-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 44 Доповідач Товянська О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі: Церпіцькій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Підприємства (Будинкоуправління №9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства Оборони України до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи - Городоцька селищна рада Радомишльського району Житомирської області, Макарівська квартирно-експлуатаційна частина Радомишльського району, про виселення без надання іншого житлового приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Підприємства (Будинкоуправління №9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства Оборони України, треті особи - Городоцька селищна рада Радомишльського району Житомирської області, Макарівська квартирно-експлуатаційна частина Радомишльського району, про визнання права користування житловим приміщенням і зобов'язання укласти новий договір найму житлового приміщення за апеляційною скаргою Підприємства (Будинкоуправління №9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства Оборони України на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014р. Підприємство Будинкоуправління № 9 Макарівської КЕЧ району МОУ звернулося до суду з позовом. Просили виселити ОСОБА_2 і всіх членів його сім'ї без надання іншого житла на підставі статей 387,391,785,810,821 ЦК України та ст. 99 Житлового Кодексу УРСР. Зазначали, що 18.02.2014р. між позивачем як особою, за якою закріплено на праві повного господарського відання АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 укладено договір найму для тимчасового короткострокового користування житлового приміщення: 2-х кімнатної квартири №10 вказаного будинку, площею 45,49м2, терміном з 18.02.2014р. до 15.04.2014р. У спірній квартирі ОСОБА_2 мешкає безпідставно, оскільки відповідно до п. 1.2 Договору термін його дії закінчився 15.04.2014р. Відповідно до п. 2.2.9 договору найму Відповідач по закінченні строку найму житлового приміщення повинен звільнити його та здати Наймодавцю в установленому порядку. У зв'язку з прийняттям рішення МОУ № 303/4/16/488 від 14.03.2013р. з метою формування фонду службового житла та відповідно п. 3.4 про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МЮУ від 10.01.2012р. за № 24/20337 спірна квартира включена до службових приміщень. Відповідачу було надіслано попередження № 67 від 04.03.2014р., що термін дії договору продовжуватись не буде і запропоновано звільнити займане житло у добровільному порядку, які він проігнорував. Вказував, що безпідставне та незаконне проживання у спірній квартири перешкоджає наданню цього житла військовослужбовцям та їх сім'ям.

Ухвалою Радомишльського райсуду від 29.07.2014р., до участі в справі було притягнуто в якості співвідповідача ОСОБА_3

У жовтні 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом. Просив визнати за ним право користування спірним жилим приміщенням. Зазначав, що, договором найму житлового приміщення №28 від 18.02.2014р. не передбачено вимогу та строк для звернення з попередженням про відмову від продовження договору найму житлового приміщення. Він, як наймач, належно виконує свої обов'язки, визначені п.п. 2.2,3.1.1. Договору. Він мас переважне право перед іншими особами на укладання договору найму на новий строк.

Рішенням Радомишльського райсуду Житомирської області від 25 листопада 2014р. у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі Підприємство просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що ОСОБА_2 у спірній квартирі мешкає безпідставно, оскільки термін договору найму дії закінчився 15.04.2014р.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що Підприємство (Будинкоуправління №9) Макарівської КЕЧ району МО України є складовою МО України. Будинкоуправління №9 є балансоутримувачем нерухомого майна (житлового фонду) на території військового містечка №6, смт. Городок, що підтверджується його Статутом. Відповідно до п.п.4.1,4.2,5.1 Статуту Будинкоуправління 9 є суб'єктом господарювання, створене з метою утримання будинків. Основним завданням є збереження та експлуатація житлового фонду. Майно Будинкоуправління №9 і доходи від використання цього майна є державною власністю і закріплюється за ним на правах господарського відання.

Договори найму житла із ОСОБА_2 позивачем неодноразово переукладались, термін дії останнього договору закінчився 15.04.2014р. Пунктом 2.2.9 Договору передбачено, що по закінченні строку найму житлового приміщення наймач зобов'язується звільнити його та здати наймодавцю в установленому порядку (а.с.83).

Рішенням Міністерства оборони України №303/4/16/488 від 14.03.2013р. спірна квартира включена до числа службових. Позивач 04.03.2014р. попереджав ОСОБА_2 про те, що термін дії договору продовжуватись не буде, оскільки спірна квартира включена до числа службових приміщень і пропонувалось передати житло в користування Будинкоуправління №9 (а.с.25).

Проте зазначені вимоги залишились без реагування.

Відмовляючи Підприємству у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст.ст.810,821 ЦК України, на які посилався позивач у своєму позові, на спірні правовідносини не поширюються, а тому позов є безпідставним.

Погодитись з таким висновком не можна, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив виселити відповідача з квартири на підставі того, що договір найму жилого приміщення, укладений між ними закінчився 15.04.2014р., але добровільно виселитись відповідач відмовляється, чим порушуються права позивача.

Пунктом 3 постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014р. №5 „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав'' роз'яснено, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст.214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі.

Тому посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обгрунтування) та зміст позовних вимог (ст.119 ЦПК ).

За змістом норм ЦПК України підставами позову є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги , а не саме по собі посилання позивача на певну норму закону, суд може таку змінити, якщо її дія не поширюється на спірні правовідносини.

Крім того суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про виселення, не звернув уваги на те, що позивач в позовній заяві посилався не тільки на ст.ст.810,812 ЦК України, але і на норми Житлового кодексу України (ст.99).

Встановлено, що строк договору найму спірної квартири, укладений між сторонами, закінчився 15.04.2014р. Позивач до закінчення строку дії договору письмово попереджав відповідачів, що строк дії договору найму житла продовжуватись не буде, тому вони повинні добровільно звільнити займане приміщення.

Частиною першою статті 122 ЖК України передбачено, що єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення є спеціальний ордер, який видається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на підставі рішення про надання службового жилого приміщення.

Судом встановлено, що ордер на поселення у спірну квартиру відповідачам не видався. Вони мають право на користування іншою 2-кімнатною квартирою АДРЕСА_2, загальною площею 45,49м2.

Згідно зі ст. 109 ЖК України право виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову підприємства (будинкоуправління №9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову та виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення. В іншій частині судове рішення залишається без змін.

Відповідачі по первісному позову судове рішення не оскаржували.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Підприємства (Будинкоуправління №9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства Оборони України задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2014 року в частині відмови у позові Підприємству (Будинкоуправління №9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства Оборони України скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Підприємства (Будинкоуправління №9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства Оборони України судовий збір по 121,80грн. з кожного. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді: