Справа № 295/2146/14-ц
УХВАЛА

18.11.2015 р. Іменем України м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Говорадло А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом за позовом ОСОБА_1

до ПАТ «Фідобанк» в особі Житомирського відділення № 1,

ПАТ «Українська фінансова група» (представництво «Вестерн Юніон

Файненшл Сервісес ГмбХ» в Україні),

ПКО ОСОБА_2,

Французьке акціонерне товариство «Вестерн Юніон»

про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

встановив:

Під час судового засідання 18.11.2015 р. уповноважений представник відповідача ОСОБА_3 заявив клопотання про закриття провадження по справі в частині заявлених позовних вимог до ПКО ОСОБА_2 у звязку з непідсудністю такого спору судам України. /а.с. 100 том ІІ/

ОСОБА_1, а також уповноважений представник ПАТ «Фідобанк» у судовому засіданні не заперечували проти задоволення вказаного клопотання. /а.с. 173-175 том ІІ/

Заслухавши учасників судового розгляду та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. (ст.ст. 8, 9 Конституції України)

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно із ч. 1 п. 2 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1 Договору між Україною і ОСОБА_4 про правову допомогу та правовідносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою Верховною Радою України від 04.02.1994 р. під № 3941-XII, громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території іншої Договірної Сторони у відношенні своїх особистих та майнових прав таким же правовим захистом, які і громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися до органів іншої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні та кримінальні справи, можуть виступати в них, подавати клопотання, предявляти позови, а також здійснювати інші процесуальні дії за тих же умов, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

Статтею 35 цього ж Договору встановлено, що відповідальність за заподіяну шкоду, яка не виникає з договірних відносин (недозволені дії) визначається законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої мав місце випадок, що є джерелом зобовязання. Однак, коли позивач і відповідач є громадянами однієї Договірної Сторони, застосовується законодавство цієї Договірної Сторони.

У справах, зазначених у пункті першому, компетентним є суд тієї Договірної Сторони, на території якої мав місце випадок, що є джерелом зобовязання, або на території якої має місце проживання або юридичну адресу відповідач. Компетентним є також суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу позивач, якщо на тій території знаходиться майно відповідача.

Положеннями ст. 414 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що на території України відсутня юридична адреса, а також майно ПКО ОСОБА_2, провадження в частині заявлених вимог до ПКО ОСОБА_2 підлягає закриттю.

При цьому суд розяснює позивачу, що згідно положень ст. 35 Договору між Україною і ОСОБА_4 від 04.02.1994 р., справа про відшкодування завданих збитків визначається законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої мав місце випадок по заподіянню шкоди.

Положеннями ч. 3 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. 205 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до ПКО ОСОБА_2 закрити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя В.О. Корицька