Провадження №2/761/508/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 січня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Звонцовій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальна колекторська група», Товариство з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс», Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА «Примоколект-Капітал», Товариство з обмеженою відповідальність «Українське буро кредитних відносин» про визнання недійсним договорів факторингу, припинення дії договорів, які порушують право та стягнення моральної немайнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у зв'язку із тим, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» 25.08.2008 року було укладено кредитний договір № 400803010 за умовами якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 4 261,07 грн. з остаточним строком повернення 26.06.2009 р. Маючи претензії до позивача щодо повернення грошових коштів банк не звернувся до суду, а розповсюдив недостовірну інформацію, передав персональні дані позивальника третім особам. Так ПАТ «Альфа-Банк» передав персональні дані позивача уклавши договір факторингу з ТОВ «Кредитні Історії» 30.09.2009 р. В свою чергу ТОВ «Кредитні ініціативи» передав персональні дані ОСОБА_1 ТОВ «Прайс Купер» за договором факторингу від 18.12.2012 року, а ТОВ «Прайс Купер» - ТОВ «Універсальна колекторська група», яке являється представником ТОВ «Прайс Купер» згідно договору доручення від 06.06.2011 р. Зазначені Товариства вимагають від позивача сплати боргу за кредитним договором. Зважаючи на те, що сплив строк позовної давності за кредитним договором та за відсутності відповідних судових рішень щодо стягнення заборгованості з позичальника позивач просить визнати закритим кредитний договір № 400803010 від 25.08.2008 р. Також позивач просить суд визнати частково недійсним договір факторингу від 30.09.2009 р. укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині переходу прав від первинного кредитора до нового кредитора в частині вимог до ОСОБА_1, визнати незаконними дії ПАТ «Альфа-Банк» стосовно передання та розповсюдження персональних даних ОСОБА_1 третій особі - ТОВ «Кредитні ініціативи» та визнати незаконними дії ПАТ «Альфа-Банк» стосовно розголошення банківської таємниці третім особам, визнати недійсним договір факторингу № 2012-2-1/1 від 18.12.2012 р., укладений між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Купер Прайс», визнати незаконною передачу персональних даних ОСОБА_1 згідно доручення № 06/0-2011 від 06.06.2011 р. від ТОВ «Купер Прайс» до ТОВ «Універсальна колекторська група», заборонити ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Універсальна колекторська група» вчиняти подальші дії стосовно передання персональних даних ОСОБА_1 іншим третім особам та розголошувати отриману ними інформацію від ПАТ «Альфа-Банк» стосовно рахунків ОСОБА_1, платежів, банківських операцій по кредитному договору № 400803010 від 25.08.2008 р. Крім того ОСОБА_1 зазначає, що неправомірними діями ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» йому спричинено моральну шкоду. Після спілкування з працівниками банку у позивача стався серцевий напад, його прооперували, він втратив працездатність та отримав інвалідність. Через погрози і поширення недостовірної інформації у позивача зіпсувались відносини з близькими та друзями і він знаходиться у постійному стресі. А тому ОСОБА_1 розцінює спричинену ПАТ «Альфа-Банк» моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн., ТОВ «Кредитні ініціативи» - в 100 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі, треті особи не направили в судове засідання своїх представників, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 25.08.2008 р. між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 400803010 за умовами якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 4 261,07 грн. строком до 26.06.2009 р. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01%.

Як вбачається з матеріалів справи 30.09.2009 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу за умовами якого банк відступив товариству заборгованість позивача за кредитним договором.

Крім того за договором факторингу, що його було укладено між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Купер Прайс» 18.12.2012 р. новим кредитором за кредитним договором стало ТОВ «Прайс Купер».

В свою чергу ТОВ «Універсальна колекторська група» прийняла на себе зобов'язання відповідно до договору доручення, укладеного з ТОВ «Купер Прайс» представляти інтереси останнього під час стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України.

За положеннями ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Позивач просить суд визнати частково недійсним договір факторингу укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» та недійсним договір факторингу укладений між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Купер Прайс», оскільки заміна кредитора відбулась без згоди позивача як сторони кредитного договору. Підстави для визнання договорів недійсними позивач зазначив положення ст. 203,215 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Слід зазначити, що умови укладання договору факторингу, його предмет тощо регулюються нормами Глави 73 ЦК України.

Зазначені норми матеріального права, зокрема, ст. 1082 ЦК України, пов'язують обов'язок боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

При цьому норми Цивільного кодексу України не передбачають згоду боржника на укладання договору факторингу.

Таким чином в розумінні положень ст. 203,215 ЦК України підстави для визнання договорів відсутні.

Щодо вимог позивача в частині визнання кредитного договору закритим зі спливом строку давності, дій відповідачів незаконними, та заборони третім особам вчиняти дії, слід зазначити наступне.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання зобов'язання в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 30 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач.

Приписами ст. 11 ЦПК України передбачено обов'язок суду розглядати справи виключно в межах позовних вимог.

Зважаючи на те, що обрані ОСОБА_1 способи захисту не передбачені чинним законодавством, беручі до уваги, що законодавством не встановлено можливості встановлення заборони для осіб які не є сторонами в цивільному процесі вимоги позивача не підлягають задоволенню і в цій частині.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Позивач просить суд стягнути з ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи» моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. та 100 000,00 грн. у зв'язку із їх незаконними діями.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються Книгою п'ятою Цивільного Кодексу України - Зобов'язальне право, нормами яких стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено, а тому вважає за можливе відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,30,57,60,88,169, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 23,203, 215,1077, 1078 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя