Провадження № 2-н/359/1107/2015
УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

18 листопада 2015 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І.В., вивчивши заяву Комунального підприємства « Житлового ремонтно-експлуатаційного управління» про видачу судового наказу та стягнення заборгованості з ОСОБА_1 -

встановив:

28.10.2015 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена заява, з проханням : звільнити КП «ЖРЕУ» від сплати судового збору; видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 3 607,22 гривень.

30.10.2015 на адресу суду надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Київській області, згідно якого : ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 б. 1, кім. 147.

Вивченням заяви та доданих до неї документів встановлено, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити, за наступних підстав.

Так, згідно п. 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України.

З поданої заяви та доданих до неї документів встановлено, що заборгованість виникла за період з вересня 2012 року.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи, що заборгованість виникла за період з вересня 2012, а до суду заяву про видачу судового наказу та стягнення боргу подано 28.10.2015, правовідносини сторін у такому випадку мають спірний характер, оскільки до цих вимог може бути застосована позовна давність в порядку, передбаченому ЦК України, а тому за такими вимогами спір слід розглядати в позовному провадженні.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Враховуючи вище викладене, у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити, оскільки із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 96, 97, 99, 100 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу Комунального підприємства «Житлового ремонтно-експлуатаційного управління» про видачу судового наказу та стягнення заборгованості з ОСОБА_1.

Розяснити заявнику право звернутись з тими самими вимогами у позовному порядку.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. В. Муранова-Лесів