АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2014 року,

встановила:

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2014 рокуназваний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 180 грн. 68 коп. в рахунок завданої йому внаслідок залиття квартири матеріальної шкоди та 250 грн. в рахунок моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 180 грн. 66 коп. в рахунок завданої йому внаслідок залиття квартири матеріальної шкоди та 250 грн. в рахунок моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 180 грн. 66 коп. в рахунок завданої йому внаслідок залиття квартири матеріальної шкоди та 250 грн. в рахунок моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. просять скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із доведеності факту залиття квартири позивача з вини відповідачів.

Такі висновки суду першої інстанціївідповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до акту ЖЕК № 301 від 21 липня 2014 року за результатами обстеження квартири АДРЕСА_1, затоплення у вказаній квартирі відбулось, внаслідок халатного відношення мешканців квартири АДРЕСА_2. Причина затоплення: пошкодження гофри під унітазом ( а.с. 32 ).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкта будівництва, вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести в його квартирі у зв'язку із залиттям, станом на 13.08.2014 року становить 542 грн. (а.с.59-60).

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що для правильного вирішення такої категорії справ необхідно встановлювати: вину, протиправність дій відповідачів та причинно-наслідковий зв'язок між завданням шкоди та протиправністю дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, в деліктних зобов'язаннях передбачена презумпція вини. Якщо в процесі розгляду справи така презумпція не спростована, то вона є підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі, зокрема письмових доказів.

На підтвердження своєї невинуватості у заподіянні шкоди позивачу, відповідачі не надали жодного доказу.

Наданий відповідачами Акт ЖЕК № 301 про залиття їх квартири з вини мешканців квартири АДРЕСА_3, не містить відомостей про час затоплення квартири, а тому колегією суддів оцінюється критично.

Акт ЖЕК № 301 від 21 липня 2014 року за результатами обстеження квартири АДРЕСА_1 складений в присутності ОСОБА_2 Нею підписаний та не оспорений. Будь-яких зауважень чи застережень названий документ не містить.

Правильно встановивши безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачів та завданою шкодою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме вони повинні відшкодовувати позивачу спричинену матеріальну та моральну шкоду.

Відповідачі не довели будь-якими допустимими засобами доказування обставин, які б ставили під сумнів зазначені висновки суду.

Розмір стягнутої матеріальної шкоди підтверджено зведеним кошторисним розрахунок вартості пошкоджень у квартирі позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 23, 1167 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди».

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 14 листопада 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.