Справа № 633/327/15-ц
Номер провадження 2/633/147/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Танасевич О.В.,

при секретарі - Панченко С.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - адвоката Загребельного С.М.,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Печеніги, Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Печенізький районний сектор Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просила:

1. визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 (далі за текстом, спірний будинок), у зв'язку з відсутністю в цьому приміщенні понад шість місяців без поважних причин;

2. зобов'язати Печенізький районний сектор Головного управління ДМС України в Харківській області зняти з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що вона є власницею спірного будинку, в якому після укладання шлюбу за її згодою було зареєстровано місце проживання відповідача. В ході судового засідання пояснювала, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано у 2005 році, проте, через кілька місяців вони знову почали проживати разом, але постійно сварились, періодично відповідач переїжджав до своєї матері, потім повертався, а з лютого 2015 року фактично у будинку не проживає.

Відповідач проти задоволення позову заперечував повністю, у судовому засіданні пояснював, що дійсно у період з 2005 по 2015 рік він проживав разом з позивачкою однією родиною у спірному домоволодінні, періодично між ними виникали сварки, останній конфлікт мав місце між ним та позивачкою навесні 2015 року, після чого він дійсно переїхав до будинку своєї матері. Відповідач зазначав, що є інвалідом ІІ групи, брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з чим, навесні та влітку проходив кілька курсів стаціонарного лікування тривалістю близько двох місяців, що є поважною причиною його відсутності у спірному домоволодінні. Після виписки з лікарні в липні 2015 року потрапити до місця свого проживання не зміг, адже позивачка разом зі своїми сестрами замінила замки на дверях та повідомила йому, що відтепер приходити до спірного будинку йому заборонено. Забрати свої речі він не може, адже доступ йому позивачка не забезпечує, а ключі не надає. З огляду на наявний майновий спір щодо спільно нажитого майна, яке залишилось у спірному будинку, та небажання позивачки поділити це майно або виплатити йому компенсацію, відповідач позбавлений матеріальної можливості винайняти окреме житло та перевезти туди свої речі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Печенізький районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області, явку представника не забезпечив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с. 26, 29), через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 30).

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок № АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВВ № 734875, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Слюніном О.М. 16 липня 1999 року за реєстраційним № 2-825 та зареєстрованого в Печенізькому малому державному комунальному підприємстві технічної інвентаризації 29 липня 1999 року, за реєстровим № 1384 (а.с. 8 - зворотній бік).

За відомостями, наведеними в довідці виконавчого комітету Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області № 1757 від 17 серпня 2015 року в спірному будинку зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 5).

Відповідно до довідки Печенізького РС ГУДМС України в Харківській області № 309 від 21 серпня 2015 року (а.с. 13) та будинкової книги на спірний будинок АДРЕСА_1 (а.с. 23-25) в цьому будинку зареєстрований ОСОБА_3

Згідно з актом від 14 вересня 2015 року, засвідченим депутатом Печенізької селищної ради Харківської області ОСОБА_6 та сусідами позивачки - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідач не проживає за вищевказаною адресою з січня 2015 року (а.с. 36).

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 21 жовтня 2005 року у справі № 2-279/2005 р. (а.с. 10). Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає факт спільного проживання сторін у спірному житловому будинку у період з 2005 року по січень 2015 року таким, що не потребує доведення, адже в ході судового розгляду його було визнано сторонами.

Відповідно до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1, та посвідчення серії НОМЕР_2, відповідач є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідом ІІ групи (а.с. 41).

За відомостями, що містяться у виписках із медичної картки стаціонарного хворого № 2913 від 18 травня 2015 року та б/н від 18 червня 2015 року (а.с. 42-43, 44) відповідач проходив лікування з 6 по 18 травня та з 3 по 18 червня 2015 року. Згідно з епікризами до історії хвороби № 3179 та № 3469 відповідач проходив лікування з 16 по 30 липня та з 14 по 22 вересня 2015 року (а.с. 45, 46). Відповідно до довідки б/н від 1 листопада 2015 року відповідач перебував на санаторному лікуванні з 12 жовтня по 1 листопада 2015 року (а.с. 83).

Допитані у судовому засіданні свідки повідомили наступні відомості:

- ОСОБА_9, який працював разом з відповідачем, пояснив, що до 25 квітня 2015 року забирав останнього на службовому автомобілі за місцем його проживання (АДРЕСА_1) кожні 3 дні. Крім цього, зазначав, що інколи надворі спірного домоволодіння він залишав службову машину;

- ОСОБА_10, однокласник відповідача, повідомив, що у березні-квітні 2015 року відповідач проживав по АДРЕСА_1, адже надворі цього будинку він допомагав ОСОБА_3 з пасікою. Наприкінці квітня 2015 року відповідач потрапив до лікарні, а зустрівши його на початку осені цього ж року, ОСОБА_3 розповів йому, що проживає у матері;

- ОСОБА_7, сусідка позивачки, зазначила, що з січня 2015 року відповідач не проживає разом з ОСОБА_1, до того часу, спільне життя сторін було складним, мали місце сварки, зі слів позивачки, відповідач погрожував їй;

- ОСОБА_8, сусідка позивачки, пояснила, що влітку 2015 року були сварки між сторонами, відповідача вона давно не бачила по АДРЕСА_1, але з якого часу пригадати не змогла, зазначивши, що навесні цього ж року останній звертався до неї по інструмент;

- ОСОБА_11, сусідка позивачки, зазначила, що з початку весни 2015 року не бачить відповідача біля спірного домоволодіння, про те, що сторони не проживають разом дізналась від сусідів;

- ОСОБА_12, подруга позивачки, повідомила, що з лютого 2015 року відповідач не проживає разом з позивачкою. Через те, що поблизу спірного домоволодіння розташована пасіка свідка, вона влітку кілька разів на тиждень заїжджала до ОСОБА_1, відповідача не бачила жодного разу. З лютого 2015 року всі дружні зустрічі проходили без ОСОБА_3, до цього часу відносини між сторонами були складними, постійно виникали сварки, відповідач часто уходив з дому, на день народження сестри позивачки - ОСОБА_13, позивачка приїхала окремо від ОСОБА_3 До середини літа 2015 року, поки не приїхали родичі позивачки, відповідач інколи приходив до спірного будинку, щоб попрати речі. Приблизно у серпні 2015 року позивачка змінила замок на дверях до будинку, щоб відповідач, коли її немає вдома не заходив в хату;

- ОСОБА_14, подруга позивачки, пояснила, що з зими 2015 року та до теперішнього часу відповідач не проживає у спірному будинку, причини конфлікту між сторонами їй невідомі. 11 жовтня 2015 року, коли свідок була в гостях у позивачки, бачила відповідача, який приходив забрати речі, проте позивачка його не пустила в хату, його речі залишила в літній кухні. ОСОБА_3 сказав, що речі не забере, буде тут жити, поки позивачка з ним не розрахується;

- ОСОБА_15, чоловік старшої сестри позивачки - ОСОБА_13, зазначив, що на початку лютого 2015 року дзвонила позивачка, говорила, що подруги покликали її в сауну, проте вона відмовилась, адже відповідач пішов від неї, а вона не хотіла створювати новий привід для сварок з ним. У березні 2015 року на день народження сестри позивачки - ОСОБА_13, сторони приїхали та поїхали окремо. Влітку 2015 року свідок з дружиною проживали у спірному будинку з позивачкою, відповідач інколи приходив попрати речі;

- ОСОБА_13, сестра позивачки, повідомила, що починаючи з лютого 2015 року відповідач у спірному будинку не проживає. У березні 2015 року, на її день народження, відповідач приїхав та поїхав сам, хотів помиритися з позивачкою. За період з лютого 2015 року до теперішнього часу, розмовляючи майже щодня з позивачкою по телефону, ніколи не чула від останньої, що відповідач бажає повернутися та жити разом. Влітку 2015 року свідок з онуком приїхала до позивачки у будинок АДРЕСА_1, в цей період відповідач інколи приходив, щоб попрати свої речі, з ними не розмовляв. Замок замінили приблизно у липні-серпні 2015 року через поломку, але нові ключі відповідачу не дали, щоб не приходив коли вдома немає позивачки;

- ОСОБА_16, старша сестра позивачки, пояснила, що з лютого 2015 року відповідач не проживає у спірному будинку. Відповідач постійно приходив-уходив, одні речі забирав, інші приносив. Зі слів позивачки, їй відомо, що відповідач погрожував її сестрі. Замок позивачка замінила, через те, що відповідач приходив до спірного будинку, коли її не було вдома.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини досліджено відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України на підставі доказів, поданих сторонами.

Згідно з частиною 4 статті 156 Житлового кодексу Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а у разі їх відсутності без поважних причин понад один рік, вони втрачають право на користування цим житлом, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки, відбувається в судовому порядку на підставі статті 72 Житлового кодексу Української РСР.

Судом встановлено та сторони цього не заперечували, що після розірвання шлюбу відповідач проживав спільно з позивачкою у спірному будинку та був пов'язаний з нею спільним побутом до січня 2015 року (більш точний час встановити неможливо з огляду на суперечності у поясненнях сторін та свідків), тобто в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України відповідач був членом її сім'ї. У зв'язку з вищенаведеним, підставою для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом є його відсутність у цьому будинку без поважних причин понад один рік, тоді як станом на день звернення позивачки до суду відповідач не проживав у спірному домоволодінні лише сім місяців.

Посилання позивачки на те, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2005 року, були спростовані її усними поясненнями, поясненнями відповідача та свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_18, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_13, які повідомили, що відповідач проживає окремо від позивачки з лютого 2015 року, тоді як, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наполягали на тому, що сторони проживали разом до квітня 2015 року.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що відповідач перебував кілька разів на стаціонарному лікуванні загальною тривалістю 50 календарних днів та на санаторному лікуванні тривалістю 21 календарний день, що є поважною причиною його відсутності за місцем проживання.

До того ж, як пояснив відповідач, та його пояснення узгоджуються з інформацією, наданою свідками ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_13, ОСОБА_12, з липня 2015 року він позбавлений можливості потрапити до спірного будинку через заміну позивачкою замка у вхідних дверях. Тоді як свідок ОСОБА_14 повідомила, що 11 жовтня 2015 року позивачка не дозволила відповідачу пройти до спірного будинку, зазначивши, що всі його речі спаковані та знаходяться у літній кухні.

Суд не бере до уваги доводи позивачки щодо вчинення відповідачем постійного психологічного тиску на неї та її представника про те, що між сторонами фактично відсутній спір про право користування спірним будинком, а існує конфлікт щодо поділу спільного майна та вартості покращень цього будинку, оскільки підставою позову була відсутність відповідача за місцем реєстрації понад півроку без поважних причин. До того ж як пояснив відповідач, для нього можливість зняття з реєстрації у спірному будинку пов'язана з поділом спільно набутого з позивачкою майна, адже всі наявні у нього кошти були вкладені ним в ремонт та благоустрій спірного будинку, тоді як, проведення з ним справедливого розрахунку сприятиме його переїзду до іншої оселі.

За таких обставин, суд вважає доведеною поважність причин відсутності відповідача у спірному будинку, що відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України унеможливлює визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом, та не є належним способом захисту права власності позивачки відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Печенізький районний сектор Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: