Справа №489/669/15-ц 23.11.2015 23.11.2015 23.11.2015
Провадження №22-ц/784/2677/15
Справа №489/669/15-ц
Провадження №22-ц/784/2677/15 Головуючий першої інстанції Кокорєв В.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

23 листопада 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 травня 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 12 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір без номеру, за яким відповідачу відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Уточнивши позовні вимоги в частині назви складових заборгованості та посилаючись на вищевказані обставини, а також на те, що позичальник виконував свої зобов'язання за договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2014 року становить 18 734 грн. 55 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 9 706 грн. 29 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 6 409 грн. 95 коп., штрафу за виникнення прострочки за кредитом - 1 250 грн. 00 коп., а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) - 868 грн. 31 коп., позивач просив позов задовольнити й стягнути з ОСОБА_2 вищевказану заборгованість за кредитним договором і судові витрати у справі.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 серпня 2011 року в загальному розмірі 13 588 грн. 13 коп., з яких сума заборгованості за кредитом - 9 600 грн. 00 коп.; сума заборгованості за процентами - 3 120 грн. 00 коп.; сума штрафу (процентна складова) - 868 грн. 13 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 176 грн. 68 коп.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на безпідставність відмови місцевим судом у стягненні нарахованого банком розміру комісії та штрафу (фіксованої частини) і просить скасувати рішення суду в цій частині позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги в повному обсязі, а в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентами і штрафом (процентна складова) сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ст.303 ЦПК України колегією суддів в цій частині не переглядається, оскільки апеляційна інстанція обмежена доводами апеляційної скарги.

Перевіривши правильність рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існують договірні правовідносини, умови якого порушив відповідач, а відтак має сплатити суму кредитної заборгованості. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу (фіксована складова) суд першої інстанції вважав, що в даному випадку має місце подвійна цивільно-правова відповідальність одного і того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за виникнення прострочки за кредитом, передбаченого наказом банком, вищевказаний суд виходив з того, що сторонами не узгоджувався порядок та умови нарахування обумовленого штрафу, а тому такі вимоги є безпідставними.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом першої інстанції. Водночас вважає висновок місцевого суду щодо відмови у стягненні штрафу (фіксована складова) помилковим.

За ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Разом з викладеним, слід мати на увазі, що вирішуючи спори даної категорії, слід беззастережно дотримуватися положень цивільно-процесуального законодавства.

Так, судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

В силу ст.ст.10,59,60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ (ст.159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст.58 - 59, ч.3 ст.61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскаржуване судове рішення ухвалено не в повній відповідності з виписаним.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено кредитний договір без номеру, за яким останньому відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5 % на місяць із розрахунку 360 днів року та строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки (а.с.8).

Заява ОСОБА_2 містить зазначення про те, що позичальник ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які і складають договір про надання банківських послуг.

Позивачем надано до суду Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені Наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року (а.с.11-34), які діяли на час укладення договору про надання банківських послуг.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачені строки та порядок погашення кредиту, розмір штрафів - 500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (пункт 1.1.5.32) та строк позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів, неустойки - 50 років (пункт 1.1.7.31).

Зобов'язання за кредитним договором відповідач виконував неналежним чином і станом на 31 жовтня 2014 року утворилась заборгованість за договором, яка склала 18 734 грн. 55 коп., з яких: 9 706 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитом; 6 409 грн. 95 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 250 грн. 00 коп. - штраф за виникнення прострочки за кредитом; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 868 грн. 13 коп. штраф (процентна складова) (а.с.53-54).

Заяви про відмову від названих позовних вимог або їх подальшого уточнення в установленому законом порядку позивач до суду першої інстанції не подав.

Доводи представника позивача в апеляційній скарзі щодо нарахування саме комісії замість штрафу, не можна вважати належною зміною позовних вимог.

Отже, встановивши наведені обставини, місцевий суд на підставі положень ст.ст.525,526, 625,1050,1054 ЦК України прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь банку з відповідача заборгованості за кредитом (розмір складових заборгованості сторонами не оскаржується).

Водночас, відмовляючи позивачу у стягненні штрафу (фіксованої частини), суд вважав, що має місце подвійна цивільно-правова відповідальність одного і того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання.

Проте, такий висновок місцевого суду є помилковим.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до пункту 1.1.2.5 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом.

Пунктом 1.1.5.32 вказаних Умов і Правил передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) і 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих процентів і комісій.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів вважає, що мова йде про один вид неустойки, а не про два, як це зазначено судом у рішенні. Тому висновок суду щодо подвійної відповідальності відповідача за одне і те саме порушення зобов'язання не ґрунтується на законі і суперечить умовам договору.

З огляду на наведене, з відповідача на користь банку підлягає стягненню штраф в розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина).

За такого, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафу (фіксованої частини) відповідно до вимог п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення названої вимоги.

Щодо позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення штрафу за виникнення прострочки за кредитом, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, в обґрунтування нарахування вищевказаного штрафу позивач надав наказ №СП - 2010 -6776448 від 19 вересня 2013 року (а.с.55-64).

Проте доказів того, що ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами та правилами нарахування такого виду штрафу, матеріли справи не містять. Не містить таких зазначень і заява позичальника, яка передбачає всі основні умови кредитування.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю нарахування банком штрафу за виникнення прострочки за кредитом та вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, що вірно констатував і суд першої інстанції.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України слід провести й розподіл судових витрат, понесених позивачем в апеляційній інстанції.

Отже, відповідач повинен сплатити на користь позивача судові витрати сплачені останнім при подачі апеляційної скарги в сумі 75 грн. 03 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів, на підставі ст.308 ЦПК України, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафу (фіксованої частини) - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вищеназваної вимоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. - штрафу (фіксована частина), у зв'язку з чим, рішення суду в частині стягнення загального розміру заборгованості змінити, збільшити стягнутий з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» загальний розмір заборгованості за договором про надання банківських послуг від 12 серпня 2011 року з 13 588 (тринадцять тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) грн.13 коп. до 14 088 (чотирнадцять тисяч вісімдесят вісім) грн. 13 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 75 (сімдесят п'ять) грн. 03 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: