УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 29 травня 2007 року між банком і ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 014/0025/81/82873, за яким останній отримав кредит в сумі 30 000 доларів США терміном по 29 травня 2027 року, зобов'язався повернути кредит шляхом повернення його щомісячними платежами згідно з графіком та сплатити за користування ним 12,85 % річних.

На забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали кожен окремо з позивачем договори поруки від 17 вересня 2008 року № 014/0025/81/82873 та від 23 квітня 2010 року № 014/0025/81/82873 і взяли на себе зобов'язання солідарно відповідати з ОСОБА_7 у випадку невиконання ним договірних зобов'язань.

Оскільки відповідач ОСОБА_7 свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконав, станом на 05 вересня 2014 року утворилася прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 742,71 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 9 523 грн 18 коп.

Пунктом 10.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Станом на 05 вересня 2014 року за порушення строків повернення кредиту та відсотків відповідачу ОСОБА_7 нарахована пеня в розмірі 6 624,85 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 84 945 грн 15 коп.

Позивач направив усім відповідачам письмові вимоги про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором. Однак вимога ними не виконана, тому поточна заборгованість, що підлягає стягненню, становить 19 867,71 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 254 747 грн 75 коп.

Посилаючись на вище викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 912,73 дол. США, що за курсом, встановленим НБУ станом на день розрахунку (05 вересня 2014 року) становить 357 902 грн 60 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2007 року № 014/0025/81/82873 у сумі 27 912, 73 дол. США (що за курсом НБУ станом на дату розрахунку еквівалентно 357 902 грн 60 коп.). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення.

Стягнуто із ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь позивача у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2007 року № 014/0025/81/82873, яка виникла станом на 05 вересня 2014 року, у сумі 23 096,99 дол. США, що еквівалентно 296 103 грн 41 коп., а саме: 19 867,71 дол. США, що еквівалентно 254 747 грн 75 коп. - заборгованості за кредитом (у тому числі 742,71 дол. США, еквівалентних 9 523 грн 18 коп., - простроченої заборгованості), 1 420,17 дол. США, що еквівалентно 18 209 грн 70 коп., - заборгованості за відсотками (у тому числі 1 273,28 дол. США, що еквівалентно 16 326 грн 25 коп., - простроченої заборгованості за відсотками), а також 1 809,11 дол. США, що еквівалентно 23 196 грн 75 коп., - пені.

Стягнуто з ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2007 року № 014/0025/81/82873, яка виникла станом на 05 вересня 2014 року, в сумі 23 096,99 дол. США, що еквівалентно 296 103 грн 41 коп., а саме: 19 867,71 дол. США, що еквівалентно 254 747 грн 75 коп. - заборгованості за кредитом (у тому числі 742,71 дол. США, еквівалентних 9 523 грн 18 коп., - простроченої заборгованості), 1 420,17 дол. США, що еквівалентно 18 209 грн 70 коп., - заборгованості за відсотками (у тому числі 1 273,28 дол. США, що еквівалентно 16 326 грн 25 коп., - простроченої заборгованості за відсотками), а також 1 809,11 дол. США, що еквівалентно 23 196 грн 75 коп., - пені.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням апеляційного суду Полтавської області від 04 червня 2015 року доповнено резолютивну частину рішення після шостого абзацу двома абзацами такого змісту: «У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення пені за період з 15 вересня 2011 року по 05 жовтня 2013 року в сумі 4 815,74 дол. США, що за курсом НБУ на дату складання позивачем розрахунку 12,822200 грн за 1 долар США еквівалентно 61 748 грн 40 коп., відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_8 витрати по сплаті судового збору при подачі нею апеляційної скарги в розмірі 316 грн 07 коп.».

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 014/0025/81/82873, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 30 000 доларів США терміном по 29 травня 2027 року зі сплатою 12,85 % річних за користування кредитом.

17 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_8 укладений договір поруки, за умовами якого відповідач взяла на себе зобов'язання перед банком у тому ж обсязі, що і ОСОБА_7, в солідарному порядку, зокрема, з повернення основної суми боргу, відсотків та сплати штрафних санкцій.

23 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_9 також укладений договір поруки, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання перед банком у тому ж обсязі, що і ОСОБА_7, в солідарному порядку, зокрема, за повернення основної суми боргу, відсотків та сплати штрафних санкцій.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, але позичальник в терміни, встановлені договором, свої зобов'язання не виконував, щомісячно кредит не сплачував.

Станом на 05 вересня 2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить: заборгованість за кредитом - 19 867,71 дол. США (за курсом НБУ на день складання з розрахунку 12,822200 грн. за 1 долар США становить 254 747 грн 75 коп.), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 742,71 дол. США (еквівалент за курсом НБУ - 9 523 грн 18 коп.), заборгованість за відсотками - 1 420,17 дол. США (еквівалент за курсом НБУ - 18 209 грн 70 коп.), в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 1 273,28 дол. США (еквівалент за курсом НБУ - 16 326 грн 25 коп.).

Відповідно до п. 10.1 кредитного договору за прострочення виконання зобов'язання позивачем нарахована пеня у розмірі 6 624,85 дол. США (еквівалент за курсом НБУ на день складання з розрахунку 12,822200 грн за 1 долар США - 84 945 грн 15 коп.).

Враховуючи умови кредитного договору та договорів поруки, позивач 26 вересня 2012 року направив усім відповідачам письмові вимоги про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором.

Однак вимога виконана ними не в повному обсязі. Так, платежі за кредитним договором сплачувалися щомісяця до 14 липня 2014 року різними грошовими сумами, які вносилися відповідачем ОСОБА_8

Поточна заборгованість, що підлягає стягненню станом на 05 вересня 2014 року, становить 19 867,71 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день складання розрахунку становить 357 902 грн 60 коп.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення в солідарному порядку з усіх відповідачів вищевказаної суми боргу, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами ст. 554 ЦК України <nau://ukr/435-15|st554> боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не враховано того, що норми закону та договорів поруки не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами поруки, та між поручителями не виникло солідарної відповідальності один перед одним. Кожен з них повинен відповідати перед кредитором солідарно з основним боржником в обсязі, встановленому договорами.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду взяла до уваги, що відповідачі не брали участы в суді першої інстанції, а ОСОБА_8 до апеляційної скарги додала докази поважності причин своєї неявки - довідку про перебування на лікуванні в хірургічному відділенні центральної міської лікарні м. Донецька, та при подачі апеляційної скарги вона, посилаючись на неможливість з поважних причин подати місцевому суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, заявила клопотання про застосування судом апеляційної інстанції строків позовної давності до нарахованого розміру пені.

Згідно з наданим банком розрахунком ним обраховано пеню за період з 15 вересня 2011 року по 05 вересня 2014 року на загальну суму 6 624,85 дол. США, тобто поза межами річного строку позовної давності, а тому апеляційний суд дійшов висновку про зменшення суми пені до 1 809,11 дол. США, застосувавши строк позовної давності.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно із частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15.

Таким чином, судами допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року скасувати, справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік