Справа №490/3098/14-ц 27.01.2015 27.01.2015 27.01.2015
Провадження №22-ц/784/61/15 Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Кудрі В.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку спільного майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку спільного майна.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з ОСОБА_3 як подружжя без реєстрації шлюбу проживали з 1997 року.

У грудні 2001 року за спільні кошти придбали нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1.

З 01 вересня 2009 року відповідач перешкоджає їй користуватися вищевказаною квартирою, посилаючись на те, що вона є його власністю.

Вважаючи, що вона й відповідач придбали зазначену квартиру за спільні кошти під час спільного проживання, тому ця квартира є спільною власністю, і оскільки між ними не досягнуто згоди щодо добровільного поділу майна, уточнивши свої позовні вимоги та з врахуванням положень ст. 17 ЗУ «Про власність», ст. 22,28 Кодексу про шлюб і сім'ю, ст.3,69,70, 74 СК України, позивач остаточно просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки без укладання шлюбу з 1997 року по 01 вересня 2009 року, визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири.

Ухвалою суду від 18 серпня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено ОСОБА_4

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2- ОСОБА_5,посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, порушення норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, погоджуються із рішенням суду, просили апеляційну скаргу відхилити , а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Інститут спільного проживання однією сім'єю без шлюбу та майнові відносини між сторонами регулюються Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року і не діє на правовідносини, які виникли до цього.

Положеннями ст. 74 СК України визначено що, право на майно жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно , що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що вона з ОСОБА_3 з 1997 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом та мали спільний бюджет. Оскільки спірна квартира була придбана за спільні кошти, в тому числі і за кошти від продажу у 1998 році її квартири, яка знаходилась у м. Южноукраїнськ Миколаївської області, то вважає квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності, а тому вказане майно підлягає поділу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 травня 1975 року ( а.с.100).

Відповідно до договору купівлі-продажу №4-122 від 25 грудня 2001 року, зареєстрованого на УТБ «Миколаївська нерухомість 2000», ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1.

У спірній квартирі з 26 липня 2002 року проживає та зареєстрований ОСОБА_3, а з 28 листопада 2002 року проживалаи та зареєстровані - позивач ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо встановлення факту проживання однією сім'єю з 1997 по 01 вересня 2009 року, оскільки дані вимоги не ґрунтуються на законі , так як ОСОБА_3 з 1975 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який до цього часу сторонами не розірвано. Окрім цього, нормами КпШС, який діяв на час придбання спірної квартир, не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час придбання спірного житла, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

За змістом пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " (у редакції, яка була чинною на час придбання спірного майна), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність ", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Враховуючи обставини даної справи та вищезазначені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю та його поділу.

Колегія суддів погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду першої інстанції щодо них і результат вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Згідно з ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд не допитав свідків, які б могли підтвердити факт спільного проживання не заслуговують на увагу, оскільки за вказаних обставин позивачеві належало доводити обставини набуття права власності на спірне майно за рахунок спільної праці з відповідачем, унаслідок одержання спільних або особистих доходів, які було об'єднано ними для набуття спільного майна.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 грудня 1998 року ОСОБА_3 винано безвісно відсутнім з 10 червня 1997 року . Між тим, наявність такого рішення суду не є автоматичним припиненням шлюбу з особою яка визнана безвісно відсутньою. Оскільки відповідно до положень ст.42 КпСШ, ст.107 СК України шлюб з особою, яка визнана безвісно відсутньою припиняється органами державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного з подружжя, чого ОСОБА_4 зроблено не було. А тому, доводи апеляційної скарги щодо вказаних обставин не заслуговують на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у паспорті ОСОБА_3 штампу про реєстрацію шлюбу правового значення для вирішення даного спору не має.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: