У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення безпідставно утриманих коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 липня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») в особі філії - Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк» укладено договір про відкриття поточного рахунку в національній валюті та його обслуговування. Згідно п. 2.9 цього договору банком при здійсненні безготівкових зарахувань не проводиться списання з рахунку вкладника комісійної винагороди, передбаченої тарифами за послуги банку, оскільки у відповідній графі не зазначена її сума. Починаючи з 6 листопада 2013 року в погашення заборгованості на підставі рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 6 липня 2012 року та апеляційного суду Херсонської області від 31 січня 2013 року боржником - Державним підприємством «Дослідне господарство «Каховське» на його рахунок перераховані суми коштів, з яких банком утримано комісійну винагороду у загальному розмірі 861 грн 48 коп. 29 серпня 2014 року ним було направлено претензію на адресу відповідача з проханням повернути неправомірно стягнуті суми комісійного збору. Проте йому було відмовлено, оскільки комісійна винагорода була стягнута на підставі п. 2.9 вказаного договору, оскільки банк у разі зміни тарифів списує комісійну винагороду без додаткового узгодження з клієнтом. Вважав відмову банку незаконною, оскільки при укладенні договору з банком між сторонами було досягнуто згоди, що банк не стягуватиме комісійну винагороду, про що свідчить прочерк у п. 2.9 договору.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача безпідставно стягнуту комісійну винагороду у розмірі 861 грн 48 коп.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від

17 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 21 січня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 утриману суму комісійної винагороди у розмірі 861 грн 48 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що плата за касове обслуговування чітко не передбачена договором про відкриття поточного рахунку в національній валюті, укладеним між сторонами, договір в цій частині є незрозумілим і дає підстави для його двоякого тлумачення.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та зазначивши також, що оскільки передбачений тарифами розмір комісійної винагороди не було сторонами визначено даним договором, вкладник мав право на тлумачення змісту правочину в порядку ст. 213 ЦК України. Оскільки споживач є більш слабкою стороною у сфері банківського обслуговування, то всі неясності договору повинні тлумачитись на його користь.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 11 липня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про відкриття поточного рахунку в національній валюті та його обслуговування, за яким банк відкрив ОСОБА_3 поточний рахунок для обліку коштів і здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України.

За умовами п. 2.9 цього договору при здійсненні безготівкових зарахувань вкладник доручає банку проводити списання з рахунку комісійної винагороди, передбаченої тарифами за послуги банку для фізичних осіб у розмірі __% від визначених зарахувань та погоджується на оплату послуг банку у разі зміни тарифів без додаткового їх узгодження.

Пунктом 4.2.6 договору передбачено обов'язок вкладника ознайомитися з тарифами банку в частині, що визначає плату за розрахунково-касове обслуговування клієнтів у національній валюті, своєчасно сплачувати комісійну винагороду, передбачену цими тарифами на день здійснення операцій.

Тобто, при підписанні договору вкладник ознайомився з тарифами банку, про що свідчить підпис на договорі.

З вказаного вбачається, що вказані пункти договору є взаємопов'язаними та застосовуються разом.

Однак апеляційний суд на вказане уваги не звернув, не врахував, що у зв'язку з постійною зміною тарифів банку розмір комісійної винагороди у договорі не зазначається, натомість клієнти ознайомлюються з тарифами банку, про що зазначено в договорі.

Також апеляційний суд не дав оцінку тому, що, підписуючи договір від 11 липня 2013 року, сторони договору погодили його умови.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що позивач дійшов усної згоди з банком про те, що оскільки при перерахуванні соціальних виплат сплата комісійної винагороди не передбачена, а тому сплата цих тарифів на нього, як пенсіонера, не розповсюджується.

Однак апеляційний суд не дав оцінку тому, чи кошти, які надійшли на рахунок ОСОБА_3 та з яких нараховано комісійну винагороду, відносяться до пенсійних виплат, оскільки вони перераховані ДП «ДГ «Каховське» за рішенням суду у рахунок погашення заборгованості. Таким чином, висновки суду про те, що позивач не зобов'язаний сплачувати комісійну винагороду, як пенсіонер, є передчасними.

За таких обставин, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернув; не дослідив умови договору; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору та дійшов до передчасного висновку про те, що сторонами не погоджено розмірі комісійної винагороди.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко