АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар: Шерівська Ю.А.,

за участю: прокурора - Гудзь Г.В., представника третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Банилівська сільська рада Вижницького району Чернівецької області, про стягнення аліментів на утримання дітей, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, інтереси яких представляє ОСОБА_6, треті особи - орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, відділ реєстрації актів цивільного стану населення реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції в Чернівецькій області, про оспорювання батьківства, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування Вижницької райдержадміністрації Чернівецької області (далі - ООП Вижницької РДА Чернівецької області), який діяв в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення аліментів з ОСОБА_5.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, інтереси яких представляє ОСОБА_8, про оспорювання батьківства, задоволено.

________

№22-ц/794/1470/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Мізюк В.М.

Категорія: 50 Доповідач Литвинюк І.М.

Виключено відомості про батьківство ОСОБА_5 з актових записів № 41 від 01 вересня 1997 року та №10 від 16 лютого 1999 року про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вчинених виконкомом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області.

08 грудня 2014 року ОСОБА_5 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування йому понесених витрат під час розгляду справи, а саме: витрат на правову допомогу - 500 грн.; витрат, пов'язаних з проїздом - по 2,50 грн., витрат зі сплати судового збору - 114,70 грн.; витрат за проведення судової експертизи - 4 870,14 грн.; витрат на правову допомогу, за зустрічним позовом.

Додатковим рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 березня 2015 року заяву ОСОБА_5 задоволено частково.

Доповнено резолютивну частину рішення Кіцманського районного суду від 09 жовтня 2014 року, а саме: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 4 870,14 грн. за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 243,60 грн. судового збору за подання зустрічного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 березня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що вона не являється законним представником відповідачів, її не було залучено до участі у справі як відповідача. Суд першої інстанції не розглянув питання про можливість звільнення неповнолітніх від сплати судового збору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі про стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 понесені витрати за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 4 870,14 грн. та сплачено при подачі позову 243,60 грн. судового збору.

Оскільки додаткове рішення оскаржується лише в частині задоволення заяви про стягнення на користь позивача судового збору за подачу зустрічного позову та витрат за проведення експертизи, то колегія суддів, згідно приписів ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктом 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Оскільки рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_5 в частині стягнення витрат за проведення експертизи.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 19 липня 2013 року ООП Вижницької РДА Чернівецької області звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів. 08 жовтня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ООП Вижницької РДА Чернівецької області про оспорювання батьківства. Ухвалою суду від 08 жовтня 2013 року за клопотанням ОСОБА_5 по даній справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Однак рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16 липня 2014 року задоволено апеляційну скаргу прокурора Вижницького району Чернівецької області та скасовано рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 березня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та в задоволенні цих вимог відмовлено.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 45 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК.

Отже, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16 липня 2014 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про оспорювання батьківства відмовлено. Оскільки витрати за проведення судово-медичної експертизи були пов»язані і понесені ОСОБА_5 саме в цій справі, то зазначені витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Крім того, підставою відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 про оспорювання батьківства (т. 1 а.с. 106-107) стало те, що орган ООП Вижницької РДА є неналежним відповідачем у справі. При цьому в рішенні суду апеляційної інстанції від 16 липня 2014 року зазначено, що за відсутності матері належними відповідачами у справі можуть бути саме діти, інтереси яких має представляти їх законний представник. Однак ні ОСОБА_6, ні неповнолітні ОСОБА_3, ОСОБА_4 не були стороною у цій справі.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_5 про винесення додаткового рішення в частині стягнення витрат за проведення експертизи, поданої 08 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 190), тобто після закінчення розгляду справи та ухвалення рішення від 09 жовтня 2014 року, слід відмовити.

Відповідно до ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Статтею 39 ЦПК України установлено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Відповідно до ч.1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Згідно зі ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконкому Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 14 червня 2006 року № 18 ОСОБА_6 було призначено опікуном над малолітніми братами ОСОБА_3 1998 року народження, та ОСОБА_4, 1997 року народження (т. 2 а.с. 134).

Оскільки за вимогами ч. 2 ст. 76 ЦК України опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років, і особа, яка здійснювала обов»язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що вона не була законним представником ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які на час розгляду справи були неповнолітніми.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідною квитанцією документально підтверджено сплату ОСОБА_5 судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. за подання зустрічної позовної заяви до суду (т. 1 а. с. 125).

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 про оспорювання батьківства, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 при ухваленні додаткового рішення документально підтверджену заявником суму судового збору, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Твердження апелянта про можливість звільнення відповідачів за зустрічним позовом від сплати судового збору є необґрунтованими, оскільки суд не має права зменшити або звільнити від сплати судового збору, таке право суду надано тільки щодо судових витрат, пов»язаних з розглядом справи, які визначені ч. 3 ст. 79 ЦПК України.

Рішення суду в приведеній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, при ухваленні додаткового рішення суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, тому ухвалене у справі судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 4870,14 грн. за проведення судово-медичної експертизи підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні заяви.

В іншій частині додаткове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5, 1954 року народження, мешканця с. Ошихліби Кіцманського району Чернівецької області, 4 870,14 гривень за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про винесення додаткового рішення в цій частині відмовити.

В решті додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригінало згідно: