РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/15515/15-ц

Провадження № 2/638/6364/15

17.11.15 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді Омельченко К.О.

При секретарі: Помазан М.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, в якій просить суд визнати незаконним наказ №183 від 31.08.2015 року Miністpa аграрної політики та продовольства України ОСОБА_2 про звільнення з посади виконуючого обовязки директора ДП «Благодатне» згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та поновити на посаді директора ДП «Благодатне».

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10 жовтня 2013 року Наказом №178-п Miністpa аграрної політики та продовольства Украіни ОСОБА_3 позивач прийнятий на посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Благодатне», систематично отримує заробітну плату, згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних oci6 та фізичних oci6- підприємців, cepii АГ №574967 від 11.12.2014 року та є керівником ДП «Благодатне». Як при вступі на роботу, так і при виконанні обов'язків директора, якого-небудь контракту з позивачем не було укладено. Наказом №183-п від 31.08.2015 року Miністpa аграрної політики та продовольства Украіни ОСОБА_2 позивача звільнено з посади виконуючого обовязки директора ДП «Благодатне» згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у звязку з призначенням на посаду ОСОБА_4 Про цей наказ позивач дізнався випадково 09.09.2015 року, в установленому порядку наказ йому не був вручений. Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити та надали пояснення відповідно до викладених у позові.

Також надали пояснення про те, що оскільки протягом 2-х місяців зі дня призначення позивача виконуючим обовязки директора ДП «Благодатне» він не був звільнений, то автоматично продовжив працювати на підставі безстрокового трудового договору, про що в подальшому був виданий відповідний наказ по ДП «Благодатне», який не був визнаний протиправним, не скасований і діє до теперішнього часу. Ні в наказі про призначення, ні в будь-якому іншому розпорядженні чи наказі Міністерства жодним чином не зазначено, що позивача призначено на час відсутності директора. Крім того, жодними нормативними актами не передбачено, що директор може не призначатися протягом майже трьох років, а весь цей час тимчасово працює виконуючий обовязки директора. Таким чином, позивач вважає, що у нього є всі підстави стверджувати, що він працює керівником ДП «Благодатне» на підставі безстрокового трудового договору. Також вважає, що ті обставини, що Міністерство жодним чином не розглянуло тричі подані ним документи для його призначення на посаду і не уклало відповідний контракт - не вина позивача, а тому на нього не можна покладати відповідальність за бездіяльність Міністерства. В установленому законом порядку позивачу не був вручений наказ про його звільнення від 31.08.2015 року, Міністерством не було створено комісії з приймання-передачі посади директора ДП «Благодатне». Вважає, що до теперішнього часу він фактично продовжує працювати та здійснювати керівництво підприємством. У спірному наказі про звільнення не зазначено, з якого часу він звільнений. До 07.09.2015 року він взагалі не знав про існування такого наказу, а потім випадково дізнався про існування цього наказу від осіб, які жодного відношення до Міністерства аграрної політики та продовольства України не мають.

Таким чином вважає, що наказ про звільнення не був виконаний, дата звільнення в наказі не зазначена, а після 31.08.2015 року, тобто дати видання наказу, він продовжує працювати і Міністерство цьому жодним чином не перешкоджає. Також вважає, що Порядок проведення конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 р. № 777 фактично не існує, оскільки вказана постанова діє в редакції постанови КМ № 53 від 14.01.2015 р., якою встановлено абсолютно новий порядок проведення конкурсних відборів на посади керівників підприємств. Позивач працював на посаді директора ДП «Благодатне» тривалий час до видання постанови Кабінету Міністрів № 53 від 14.01.2015 р., тому на підставі цієї постанови не можуть обмежуватися чи припинятися його права та обовязки у правовідносинах, які виникли до її видання. Це також вказує на те, що відсутність укладеного з ним контракту не дає підстав вважати посаду директора ДП «Благодатне» вакантною. Пунктом 2 зазначеного Порядку передбачено, що підставою для оголошення конкурсного відбору керівника підприємства (далі - конкурсний відбір) є рішення (наказ) міністерства, Фонду державного майна або іншого органу, який виконує функцію з управління підприємством (далі - субєкт управління), із зазначенням строку приймання заяв і проведення конкурсного відбору, яке приймається не пізніше ніж через 10 днів після відкриття вакансії керівника підприємства (для підприємств, функції з управління якими виконує Кабінет Міністрів України, - рішення Кабінету Міністрів України). Відповідачем не наведено жодного доказу, що з ним укладений трудовий договір на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; або на час виконання певної роботи.

Жодних строків дії трудового договору сторонами не погоджувалося і не визначалося, також ніяким чином не обумовлювався час виконання певної роботи. Крім того, відсутня можливість визначити час виконання роботи щодо керівництва підприємством, оскільки виконання такої роботи може бути закінчено лише з припиненням підприємства.

У будь-якому випадку, строк дії трудового договору є суттєвою умовою такого договору і має бути погоджений сторонами трудового договору.

Ні при прийнятті на роботу, ні в процесі трудової діяльності Міністерство не пропонувало узгодити строк перебування на посаді та не попереджало про наявність будь-яких строків перебування на посаді, а він не звертався до Міністерства з будь-якими заявами щодо укладання строкового трудового договору.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Надав письмові заперечення проти позову, мотивуючи тим, що контракт в установленому порядку з позивачем не укладався та він не відповідає кваліфікаційному рівню щодо обіймання спірної посади, крім того Міністерством аграрної політики та продовольства Украіни із ОСОБА_4 в установленому порядку було укладено контракт, в зв*язку з чим оскаржуваний наказ було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства та позивачем не доведено, в чому саме полягає порушення його прав при звільненні.

Суд, дослідивши вимоги та заперечення, матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

10 жовтня 2013 року Наказом №178-п Miністерства аграрної політики та продовольства Украіни ОСОБА_1 прийнятий на вакантну посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Благодатне».

Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч.3-4 ст.24 КЗпП України, укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

За змістом ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Крім того, згідно з ч.4 ст.65 Господарського кодексу України, п.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про управління обєктами державної власності» та п.3 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при прийманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 (із змінами та доповненнями), обовязковим є зазначення строку дії контракту з керівником підприємства, що є у державній власності.

Згідно п.3 Положення «Про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при прийманні на роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203, з керівниками підприємств, раніше обраними чи призначеними на посаду, також укладаються або переукладаються контракти.

Після призначення ОСОБА_1 з 10 жовтня 2013 року на вакантну посаду виконуючого обовязки директора Державного підприємства «Благодатне» він приступив до виконання обовязків.

В Україні, в частині що не суперечить її законодавству, продовжує діяти розяснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39 (далі Розяснення). Це розяснення продовжує діяти згідно з положеннями Постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991р. № 1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР».

Пунктом 2 Розяснення передбачено, що призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Таке можливе лише за посадою, призначення на яку здійснюється вищим органом управління. В цьому випадку, не пізніше місячного строку з дня прийняття працюючого на роботу, до вищестоящого органу повинні бути подані документи для його призначення на посаду. Цей орган у місячний строк з дня отримання документів повинен розглянути їх та прийняти відповідне рішення.

Відмовляючи в поновленні позивача на посаді директора державного підприємства «Благодатне», суд зазначає, що позивач такої посади до свого звільнення на займав, а був призначений наказом тимчасово виконувати обов'язки директора ДП.

Наказом Міністра аграрної політики та продовольства України №182п від 31.08.2015 року призначено ОСОБА_4 з 31 серпня 2015 року директором державного підприємства «Благодатне» на умовах контракту, та з ним укладено контракт на строк з 31 серпня 2015 року по 30 серпня 2020 року.

Цей наказ не скасований, прийнятий в установленому порядку згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності»N 203 від 19.03.1993 року, Про затвердження типової форми контракту з керівником підприємства , що є у державній власності»№ 597 від 02.08.1995 року та Постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання»N 777 від 03.09.2008 року.

Крім того, позивач був обізнаний про проведення конкурсного відбіру на посаду директора ДП «Благодатне», оскільки позивачем в судовому порядку було оскаржено наказ №99 від 16.03.2015 Міністра аграрної політики та продовольства України про його проведення.

Оскільки позивач в конкурсі не приймав участі, а тому не входить в коло субєктів, які мають право претендувати на зайняття посади.

За змістом ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

При цьому посилання позивача та його представника на пункт 2 роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 року № 30/39 «Про порядок оплати тимчасового замісництва», п.11 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про умови праці тимчасових робітників і службовців»від 24 вересня 1974 року №311-ІХ, суд вважає помилковими, оскільки вказані нормативні акти згідно Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР»від 12 вересня 1991 року діють у разі якщо спірні правовідносини не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Спірна ситуація врегульована законодавством України, яке встановлює спеціальний порядок призначення працівників на посади керівників державних підприємств згідно Законом України «Про управління об'єктами державної власності з вказаними постановами КМУ та не виключає можливість укладення тимчасових трудових договорів на певний строк або до настання певної події, як в випадку, що розглядається, до призначення керівника державного підприємства.

Відповідно до п. 7 роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992, при укладенні трудового договору на визначений строк, цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Щодо посилання позивача на роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 року № 30/39 «Про порядок оплати тимчасового замісництва», згідно з яким призначення працівника виконувачем обов'язків на вакантну посаду не допускається, то відповідно до цього ж нормативного акту тимчасове призначення можливо лише на посаду, призначення на яку здійснюється вищим органом управління. У цьому випадку керівник підприємства зобов'язаний не пізніше ніж у місячний термін з дня прийняття працівника на роботу подати у вищий орган управління документи для його призначення на посаду.

Цей орган у місячний термін з дня отримання документів повинен розглянути питання і повідомити керівника про результати.

Таким чином, навіть цей нормативний акт, який може бути заснований до спірних відносин в частині, що не суперечить чинному законодавстві України, передбачає по-перше, тимчасове призначення керівника вищим органом управління - тобто міністерством, а по-друге, працівник повинен подати відповідні документи для призначення на посаду.

В останньому випадку, процедура прямо передбачена чинним законодавством України, а відповідні норми законодавства СРСР не можуть бути застосовані.

Через вставлення законодавцем спеціального порядку призначення на посаду керівника держаного підприємства загальне правило про переукладення строкового договору на безстроковий не можуть бути підставою для порушення порядку призначення на посаду керівника державного підприємства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що при звільненні позивача порушень КЗпП, які могли б стати підставою для скасування наказу № 183-п від 31 серпня 2015 року, допущено не було, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 10-ти днів з дня проголошення.

Суддя: