Справа № 305/1963/15-ц
Провадження по справі 2/305/1169/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 року. Рахівський районний суд Закуарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

з участю: секретаря - Орос С.Ю.

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 як представника за дорученням ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Діловецької сільської ради, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом та за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та за законом.

В обґрунтування позову зазначив після смерті 02 вересня 1989 року гримадянки ОСОБА_7 б/б та 10 березня 1994 року громадянина ОСОБА_8 відкрилася спадщина на все спадкове майно, що належало на праві приватної власності спадкодавцям, у тому числі на нерухоме майно, яким являється житловий буудинок №32 із надвірними спорудами, що розташовані по вул.Довбуша в селі Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Зазначений будинок належав спадкодавцям у рівних частинах і у ньому вони проживали до дня відкриття спадщини і вони вважали його своєю приватною власністю, однак первинна реєстрація на нього проведена не була. Після смерті ОСОБА_7 б/б, спадщину в розмірі 1/2 частини спадкового майна, у тому числі й будинку №32 по вул.Довбуша в селі Ділове, Рахівського району, прийняв її чоловік ОСОБА_8, як особа, яка вступила в оперативне управління та володіння даним спадковим майном. За свого життя ОСОБА_8 склав заповітне розпорядження, згідно з яким все його майно заповів у рівних частинах синам: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. Зазначений заповіт не скасований і не змінений, а отже являється чинним. 10 березня 1994 року ОСОБА_8 помер, а спадкове майно, яким являється житловий будинок №32 у селі Ділове, прийняв син спадкодавця, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, як особа, яка вступила в оперативне володіння спадковим майном. Інші спадкоємці за заповітом, ОСОБА_6, та ОСОБА_10, спадщину після смерті свого батька не прийняли, оскільки заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали, а на час смерті батька та після його смерті проживали за місцем своєї реєстрації, син ОСОБА_11 в будинку №16, що по вулиці Ділове, Рахівського району, а син ОСОБА_12 - в селі Ільці, Верховинського району, Івано-Франківської області. 09 серпня 2014 року громадянин ОСОБА_9, як один зі спадкоємців за заповітом, помер. Оскільки після смерті останнього відкрилася спадщина на спадкове майно, що належало йому на праві приватної власності, у тому числі, на нерухоме майно, яким являється житловий будинок №32 із надвірними спорудами, що розташовані по вулиці Довбуша в селі Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Дану спадщину, як особи які на час відкриття спадщини постійно проживали разом зі спадкодавцем, прийняли в рівних частинах по 1/2 - дружина померлого, ОСОБА_1, та дочка померлого, ОСОБА_2. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, спадщину в порядку та строки, визначені чинним законодавством, не прийняли, оскільки на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем не проживали, а до нотаріальної контори за місцем розташування нерухомого майна заяв про прийняття спадщини не подавали. Позивачі, як спадкоємці, з метою отримання свідоцтв про право на спадщину, звернулися до нотаріальної контори за місцем розташування майна із відповідними заявами, але у видачі таких їм було відмовлено в зв"язку з відсутністю в останніх правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. З метою захисту порушеного права просять визнати за ними - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, право власності в рівних частинах по 1/2 частині житлового будинку №32 за кожною із пропорційними частками надвірних споруд, що розташовані по вул. Довбуша в селі Ділове, Рахівського району, Закарпатської області.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просять задовольнити позов.

Представник Діловецької сільської ради в судове засідання не зявився. Від сільського голови - ОСОБА_13 надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради та зазначено, що сільська рада залишає вимоги на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 визнала позов, пояснила, що у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася, оскільки не знала про необхідність такої, у будинку, що являється предметом позову вона не проживала,, тому не заперечила щодо задоволення позову.

ОСОБА_5 позов визнала, заперечень щодо задоволення позову не заявляла.

Представники Рахівської державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання повторно не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причина їх неявки суду не відома.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_9 помер 09 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 серпня 2014 року, що було видане виконкомом Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області .

Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_9 заповітного розпорядження щодо свого майна не вчиняв, таким чином спадкування його майна повинно здійснюватися за законом.

ОСОБА_14 ОСОБА_1 являється дружиною спадкодавця ОСОБА_9, що стверджено свідоцтвом про одруження серії І-ФМ №299577 від 20 травня 1978 року, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

ОСОБА_14 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_15 є дочкою спадкодавця ОСОБА_9, що стверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ ФМ №464772 від 17 травня 1989 року, а отже, в силу ст. 1261 ЦК України, також являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок, розташований по вул.Довбуша, 32, у селі Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно технічної документації зазначена будівля побудована у 1970 році, загальна площа приміщень складає 47,96 кв.м., а інвентаризаційна вартість зазначеного будинку становить 37852 гривні.

Звернення позивачами до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням їх права на отримання власності в порядку спадкування, згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в їх користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок.

Право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно довідки виконавчого комітету Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 1707 від 14 вересня 2015 року, житловий будинок по вул.Довбуша, 32, у селі Ділове, належав на праві особистої власності покійному ОСОБА_8, який помер у 1994 році. Факт смерті ОСОБА_8 також підтверджена копією свідоцтва про смерть, згідно якого останній помер 10.03.1994 року, про що виконавчим комітетом Діловецької сільської ради зроблено актовий запис за №7 від 11.03.1994 року.

На підставі наведеного, суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до обєктів самочинного будівництва, а в даному випадку є обєктом спадкових прав.

Розділом сьомим, який регулював спадкове право Цивільного кодексу УРСР, передбачалося здійснення спадкоємства за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями могли бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 за свого життя, 24 лютого 1994 року вчинив заповітне розпорядження щодо свого майна, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право заповів у рівних частинах ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, 1957 року нраодження, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно довідки виконавчого комітету Діловецької сільської ради №1747 від 16.09.2015 року, на день смерті ОСОБА_8 його склад сім"ї складав: син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, син, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В ході розгляду справи було встановлено, що спадкоємці за заповітом, зокрема, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, спадщину після смерті свого батька, ОСОБА_8, не приймали у встановленому законом порядку, оскільки заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали, а на час смерті батька та після його смерті залишалися проживати за місцем своєї реєстрації, зокрема, син ОСОБА_11, в будинку №16 по вул. Довбуша у селі Ділове, Рахівського району, а син ОСОБА_12 - в селі Ільці, Верховинського району, Івано-Франківської області. На даний час ОСОБА_10 помер, що підтверджується актовим записом про смерть від 27.07.2015 року, наданим відділом державної реєстраці Верховинського районного управління в Івано-Франківській області.

Таким чином, після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняв лише його син ОСОБА_9, який, згідно ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), вступив в оперативне управління та володіння майном.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_9, проживали у спадковому будинку, таким чином вчинили дії, які свідчать про прийняття ними спадщини. Заяв про відмову від спадщини зазначені особи не подавали. Таким чином вони являються спадкоємцями першої черги спадкування за законом.

Дочки померлого ОСОБА_16 - ОСОБА_4, місце проживання якої є с.Ділове вул.Круглий, Рахівського району, Закарпатської області, та ОСОБА_5, місце проживання якої є с.Ділове, вул.Довбуша, 59, Рахівського району Закарпатської області, спадщину в порядку та строки, визначені ЦК України, не прийняли, оскільки на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем не проживали, а до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини не подавали. Враховуючи що на даний час строк для подання заяви про прийняття спадщини минув, тому, у відповідності до ст.1272 ЦК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважаються такими, що не прийняли її, а отже і не мають права на спадкування за законом.

Беручи до уваги, що позивачі по справі є спадкоємцями першої черги спадкування за законом, у звязку з чим звернулися із заявою про прийняття спадщини, однак, через відсутність первинної реєстрації спадкового майна, їм було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, тому суд вважає за необхідне захистити право позивачів на спадщину та задовольнити позов у повному обсязі.

Питання відшкодування судових витрат позивачами не ставилось.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 131, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК ,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та громадянкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, які зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності в рівних частинах - по 1/2 частині житлового будинку №32 за кожною із пропорційними часками надвірних споруд, що розташовані по вулиці Довбуша в селі Ділове, Рахівського району, Закарпатської області.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: Ємчук В.Е.