УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича про визнання договору іпотеки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати припиненим договір іпотеки, укладений 30 серпня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, скасувати обтяження на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, та земельну ділянку, зобов'язати Реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції внести відповідні зміни.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 22 листопада 2011 року рішенням Богунського районного суду м. Житомира кредитний договір розірвано та визначено поетапне погашення суми боргу, у зв'язку із чим основне зобов'язання припинилось, отже, і зобов'язання за договором іпотеки припинились, просив задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права щодо припинення основного зобов'язання його розірванням та припинення у зв'язку з цим і договору іпотеки (ст. 653 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»).

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що розірвання кредитного договору не припиняє зобов'язань позичальника щодо сплати заборгованості, які не виконані, тому і підстав для припинення договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання цих зобов'язань, немає.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду є правильною та такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Судом установлено, що 30 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_8 укладено договір, за яким банк надав, а позичальник отримав 47 000 доларів США та зобов'язався повернути кошти до 03 вересня 2012 року та сплатити 16 % річних за користування ними.

На забезпечення виконання цих зобов'язань у цей же день між банком та ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено договір поруки, а з ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, за яким позивач передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1 і земельну ділянку площею 606 кв. м за цією ж адресою.

Боржник не виконав взятих на себе зобов'язань за договором кредиту і у серпні 2009 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до позичальника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

22 листопада 2011 року рішенням Богунського районного суду м. Житомира договір кредиту розірвано та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь банку 335 332,56 грн боргу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Законом України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених цим Законом (стаття 17).

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Отже, припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд надав належну оцінку обставинам справи та дійшов обґрунтованого висновку про те, що розірвання кредитного договору за рішенням суду не є підставою для припинення іпотеки, що узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України у постанові від 09 вересня 2015 року у справі № 6-939цс15, тому підстав для задоволення позову немає.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева А.В. Маляренко В.О. Савченко