АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Старшинського ВладленаАртуровича в інтересах Релігійної громади Української Православної Церкви парафія Святого Апостола Іоана Богослова у Дарницькому районі м. Києва на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року

в справі за позовом Релігійної громади Української Православної Церкви парафія Святого Апостола Іоана Богослова у Дарницькому районі м. Києва до ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Людмила Олександрівна про визнання договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності, визнання права власності та виселення.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 р. Релігійна громада Української Православної Церкви парафія Святого Апостола Іоана Богослова у Дарницькому районі м. Києва (надалі - релігійна громада) звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О. про визнання договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності, визнання права власності та виселення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що релігійна громада є постійним користувачем земельної ділянки площею 0, 3169 га з цільовим призначенням будівництво, експлуатація та обслуговування храму Святого Апостола Іоана Богослова, що розташована по вул. Гришка у Дарницькому районі м. Києва та з 2008 р. здійснює будівництво храмового комплексу на зазначеній земельній ділянці, до якого входить, зокрема, об'єкт незавершеного будівництва - адміністративна будівля храмового комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

Вказував, що між релігійною громадою та ОСОБА_8 25 листопада 2010 р. укладено попередній договір, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання оформити всі правовстановлюючі документи на майно у встановленому законодавством порядку та не пізніше одного місяця п'яти днів з дати оформлення документів на майно укласти основний договір купівлі-продажу майна за ціною, встановленою попереднім договором.

Зазначав, що з метою виконання своїх зобов'язань за попереднім договором, позивачем 26 липня 2012 р. видано довіреність на ім'я ОСОБА_6, яка, отримавши 10 серпня 2012 р. в КМБТІ оригінал правовстановлюючого документу на адміністративну будівлю храмового комплексу, позивачу не передала, та діючи без належних правових підстав, використовуючи надану їй довіреність у власних інтересах та проти волі релігійної громади, 14 серпня 2012 р. здійснила відчуження спірної адміністративної будівлі храмового комплексу на користь ОСОБА_4 за 993 160 грн. 83 коп.

Грошові кошти, отримані від продажу об'єкта нерухомості ОСОБА_6 привласнила та зникла, у зв'язку з чим 27 листопада 2012 р. слідчим відділом Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо неї порушено кримінальне провадження №0000299, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Посилаючись на викладене та ту обставину, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладено без волевиявлення на відчуження майна, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва від 14 серпня 2012 р., укладений між релігійною громадою в особі представника - ОСОБА_6 та ОСОБА_4, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 993 160 грн. 83 коп., визнати за релігійною громадою право власності на адміністративну будівлю храмового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_4 зі спірного об'єкта незавершеного будівництва.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2014 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального права, зокрема на незастосування положень ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, що на його думку підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 р., у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_4, до участі в справі залучено його правонаступника - ОСОБА_5

В судове засідання ОСОБА_6 на неодноразові виклики не з'являлася. Відповідно до даних довідки №47/0299 від 06 квітня 2015 р. Даницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, на підставі кримінального провадження №0000299 від 27 листопада 2012 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_6 оголошено в розшук, на даний час її місце знаходження не відомо /а.с.159 т.2/.

Повідомлення про виклик ОСОБА_6 в судове засідання на 12 год. 14 квітня 2015 р. здійснено шляхом опублікування оголошення 25 березня 2015 р. в друкованому засобі масової інформації - в газеті № 54 /5428/ «Урядовий кур'єр» /а.с.160-163 т.2/.

Колегія суддів, заслухавши представників релігійної громади, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представників ОСОБА_5 та приватного нотаріуса, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до Указу Митрополита Київського і всієї України Української православної церкви Володимира від 17 серпня 2001 р. настоятелем храму СвятогоАпостола Іоана Богослова призначено священика ОСОБА_9 /а.с.97 т.1/.

Встановлено, що на підставі рішень Київської міської ради від 15 березня 2007 р. за №288/949 та від 17 вересня 2009 р. за №257/2326 релігійній громаді надано право постійного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 /а.с.33 т.1/.

25 листопада 2010 р. між релігійною громадою, в особі настоятеля ОСОБА_10, та ОСОБА_8 укладено попередній договір №1 - договір залогу /а.с.12-17 т.1/.

Положеннями п.1.1, 1.2, 2.1.1 попереднього договору сторони погодили, що предметом цього договору є зобов'язання сторін укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості - адміністративної будівлі загальною площею (орієнтовно) 668, 39 м.кв, що будується по АДРЕСА_1 на земельній ділянці наданій у користування продавцю… Продавець зобов'язаний оформити правовстановлюючі документи на об'єкт у встановленому законодавством порядку.

26 липня 2012 р. релігійною громадою, в особі настоятеля ОСОБА_10, видано довіреність на ім'я ОСОБА_6, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маргарян Л.А. та зареєстрована в реєстрі за №1131 на підставі якої 14 серпня 2012 р. між релігійною громадою, в особі ОСОБА_6, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - адміністративної будівлі храмового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 993 160 грн. 83 коп., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №1801 /а.с.18-21,98 т.1/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з підстав їх недоведеності.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до п.1.1 Статуту Української Православної Церкви парафія Святого Апостола Іоана Богослова у Харківському / нині Дарницькому / районі м.Києва, релігійна громада /парафія/ - первинний структурний підрозділ Української Православної Церкви /далі УПЦ/, який безпосередньо входить до складу Київської єпархії УПЦ.

Згідно п. 1.4 Статуту у своїй діяльності парафія керується постановами соборів УПЦ, Священного Синоду УПЦ, Указами єпархіального архієрея, визначеннями Помісного та Архієрейського Соборів, актами законодавства України, а також цим Статутом.

Згідно положень п.2.1, 2.3, 3.4 Статуту релігійної громади органами управління парафії є парафіяльні збори, очолювані настоятелем та Парафіяльна рада, підзвітна настоятелю.

Рішення парафіяльних зборів приймається простою більшістю голосів. До повноважень парафіяльних зборів, зокрема, входить визначення порядку володіння, користування та розпорядження майном, що належить на праві власності громаді.

Будівлі, споруди, предмети культури, об'єкти соціального, добродійного та виробничого призначення, кошти, релігійна література … є власністю парафії.

Отже, розпоряджатися майном парафії, до якого відноситься й об'єкт незавершеного будівництва - адміністративна будівля храмового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Гришка,1 мають право лише парафіяльні збори.

Разом з тим, розглядаючи спір, не роз'яснивши сторонам положення ч.4 ст.10 ЦПК України, не вживши заходів щодо витребування нормативних документів УПЦ, якими релігійна громада зобов'язана була керуватися в своїй діяльності, зокрема, Статуту УПЦ, районний суд припустився неповного з'ясування обставин справи.

Так, відповідно до долученого в суді апеляційної інстанції Статуту про управління Української Православної Церкви, ухваленого архієрейським собором 21 грудня 2007 р. /а.с.101-124 т.2/, протоколи парафіяльних зборів затверджуються єпархіальним архієреєм, і тільки після цього ухвалені рішення набувають чинності / п.14 р.VII.Г/.

Матеріали справи свідчать, що рішення щодо продажу об'єкту незавершеного будівництва Парафіяльними зборами парафії не приймалися.

Отже, ОСОБА_6 не мала повноважень на укладання договору щодо майна парафії без відповідного рішення парафіяльних зборів.

Окрім цього, районний суд залишив поза увагою п.2.7 Статуту релігійної громади, у відповідності до якого голова Парафіяльної ради в разі необхідності дає доручення для виконання відповідних завдань.

Разом з тим, відповідно до змісту довіреності на ім'я ОСОБА_6, видана вона була настоятелем позивача, а не головою ради.

Повноваження настоятеля передбачені п.2.8 Статуту громади та розділом 8А Статуту про управління Української Православної Церкви, проте змістом Статутів не передбачено право настоятеля на подання довіреностей на представництво інтересів релігійної громади.

Отже, предметом купівлі-продажу є майно, яке належало на час укладання угоди на праві власності позивачу, рішення про укладення договору з відповідачем парафіяльними зборами не затверджувалося, що свідчить про укладенні спірного договору з перевищенням повноважень.

Крім того, як свідчить долучена до матеріалів справи заява настоятеля релігійної громади ОСОБА_10 від 31 серпня 2012 р., зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маргарян Л.А. в реєстрі за №1511, довіреність на ім'я ОСОБА_6, була відкликана /а.с.134 т.2/.

Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.655 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ч.3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За таких обставин, коли матеріалами справи доведено недотримання вимог законодавства при укладенні оспорюваного правочину, встановлено факт відсутності прийняття рішення парафіяльними зборами релігійної громади на його вчинення, а також затвердження цього рішення для набрання чинності єпархіальним архієреєм Української Православної Церкви, договір купівлі-продажу належного громаді об'єкту незавершеного будівництва від 14 серпня 2012 року, укладеного між громадою в особі ОСОБА_6 та нині покійним ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_5, підлягає визнанню недійсним.

Остільки оспорюваний договір вважається недійсним з моменту його укладення, відсутні підстави до визнання права власності на зазначене майно за релігійною громадою, так як правочин, за яким відбувся перехід такого права скасований у судовому порядку, й фактично релігійна громада із скасуванням оспорюваного правочину поновлена у праві власності на спірний об'єкт незавершеного будівництва.

За таких обставин, підстав до визнання за позивачем права власності на спірне майно, немає.

У зв'язку із визнанням недійсним договору купівлі-продажу, на користь ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_5, підлягають стягненню з ОСОБА_6 грошові кошти, сплачені за договором, в сумі 993 160 грн. 83 коп.

Встановлено, що ОСОБА_4 помер, а тому відсутні правові підстави до постановлення рішення про його виселення.

Враховуючи зазначене, рішення районного суду, як постановлене з неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного застосування та порушення норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення заявлених по справі позовних вимог.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України на користь релігійної громади підлягають стягненню з ОСОБА_6 судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в сумі 5 268 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Старшинського ВладленаАртуровича в інтересах Релігійної громади Української Православної Церкви парафія Святого Апостола Іоана Богослова у Дарницькому районі м. Києва задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов Релігійної громади Української Православної Церкви парафія Святого Апостола Іоана Богослова у Дарницькому районі м. Києва задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва від 14 серпня 2012 року, укладений між Релігійною громадою Української Православної Церкви парафія Святого Апостола Іоана Богослова у Дарницькому районі м. Києва в особі представника - ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою ЛюдмилоюОлександрівною, зареєстрований в реєстрі за №1801.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_5, грошові кошти, в сумі 993 160 грн. 83 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Релігійної громади Української Православної Церкви парафія СвятогоАпостола Іоана Богослова у Дарницькому районі м. Києва судові витрати, в сумі 5 268 грн.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №753/15109/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/104/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Дубас В.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.