Справа № 755/819/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

позивача - ОСОБА_1,

законного представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача Дніпровської РДА - Яценюк Л.П.,

представника відповідача КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва - Мацієвської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

у с т а н о в и в :

25.12.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів в якому просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 у цивільній справі №755/5112/13-ц за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_2 про виселення та ухвалити нове рішення, яким зобов'язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію: прийняти рішення про взяття позивачки разом із рідним неповнолітнім братом та матір'ю на соціальний квартирний облік в Дніпровському районі м. Києва, а після взяття на такий облік розподілити на сім'ю позивачки кімнату НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1 або забезпечити іншим соціальним житлом, яке відповідає санітарним нормам, не гірше та не менше за площею кімнати НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1; вчинити спільно з Дніпровським районним в місті Києві центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді і органами опіки вичерпні дії, що передбачені законодавством для реалізації права самої позивачки її рідного брата і мами на реєстрацію місця проживання в кімнаті НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1 або реєстрації місця проживання в іншому соціальному житлі, розподіленому сім'ї позивачки у встановленому порядку, яке не гірше та не менше за площею кімнати НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1, а також зобов'язати Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію та Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва укласти з матір'ю позивачки договір найму на проживання її разом з позивачкою та її неповнолітнім братом в жилому приміщені НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що у листопаді 1996 року мати позивачки з усного дозволу громадянина ОСОБА_6, який був наймачем кімнати НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1, заселилася в зазначену кімнату. Постійно проживаючи з того часу із наймачем кімнати мати позивачки, за твердженням останньої, своєчасно вносила плату за житлово-комунальні послуги, підтримувала житлове приміщення в справному стані, робила поточні ремонти та вела з ним спільне господарство, доглядаючи та підтримуючи його. В травні 1998 року громадянин ОСОБА_6 переїхав жити до своєї матері у Кіровоградську область, а мати позивачки залишилася з його усного дозволу проживати в кімнаті НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1. Продовжуючи в ній проживати, ІНФОРМАЦІЯ_3 мати позивачки народила останню, а ІНФОРМАЦІЯ_4 народила сина ОСОБА_7. Позивачка зазначає, що вона із самого народження зі мамою та рідним братом проживає в кімнаті НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1, перебуває на обліку у дитячій поліклініці Дніпровського району міста Києва, навчається в середній школі №148 (м. Київ), рідний брат позивачки навчається в школі - дитячий садок "Струмочок", а мати позивачки працює помічником вихователя у школі - дитячий садок "Струмочок". ІНФОРМАЦІЯ_5 року громадянин ОСОБА_6 помер. 13.08.2009 від керівництва ЖРЕО №402 сім'ї позивачки був направлений припис та звернення про термінове звільнення кімнати НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1, а 26.10.2009 комісією складено акт, що у кімнаті НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1 проживає позивачка, її мати та рідний брат.

Позивачка вказує, що вищевикладене зазначено і в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2011 у справі №2-355/1-2011, а також підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які проживають у багатокімнатній квартирі по АДРЕСА_1 зокрема свідки підтвердили, що мати позивачки заселилася у 1996 році, а громадянин ОСОБА_6 представив всім сусідам її як добру знайому, що буде з ним проживати та допомагати по господарству. За твердженням позивачки, неодноразові звернення матері позивачки до керівництва ЖРЕО №402 та Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо врегулювання питань пов'язаних із реєстрацією місця проживання, сім'ї позивачки за адресою кімнати НОМЕР_1 комунальна квартира АДРЕСА_1, видачі ордера чи складання договору найму на вказане житлове приміщення або виділення іншого соціального житла, позитивних результатів не дали. У подальшому за зверненням матері позивачки було складено Акт соціального інспектування від 12.11.2012 №638 Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, який підтверджує склад моєї сім'ї та єдине місце проживання позивачки в кімнаті НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1, а в березні 2013 року мати позивачки направила заяву до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 22 березня 2013 року щодо взяття її, позивачки та рідного брата позивача на соціальний квартирний облік в Дніпровському районі м. Києва.

Позивачка зазначає, що в супереч вимог Закону України "Про житловий фонд соціального призначення" та Порядку взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 р. №682, Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження від 30.04.2013 №233, на підставі якого матері позивача було відмовлено у взятті на соціальний квартирний облік. Такі рішення Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація та Київська міська державна адміністрація обґрунтовують тим, що громадяни приймаються на соціальний квартирний облік лише за місцем їх постійної реєстрації, а оскільки мати позивачки не додала до заяви про взяття на соціальний квартирний облік довідку про склад сім'ї і реєстрацію по формі №3, то підстав для зарахування її з позивачкою та рідним братом на такий соціальний облік не вбачається. Позивачка зазначає, що при цьому, факт про відмову посадових осіб Дніпровської райдержадміністрації у видачі позивачці такої довідки та Акт соціального інспектування від 12.11.2012 №638 Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, який підтверджує склад сім'ї та єдине місце проживання до уваги не беруться та не враховуються клопотання Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, учбових закладів, відповідних соціальних служб та з місця роботи матері позивача щодо поліпшення житлових умов і про надання можливості подальшого проживання в згаданій кімнаті.

Позивачка вказує, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 у цивільній справі №755/5112/13-ц за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до матері позивачки ОСОБА_2 було задоволено позовні вимоги та вирішено виселити матір позивачки, саму позивачку та неповнолітнього рідного брата позивача із кімнати НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Позивачка зазначає, що вказане рішення було оскаржене її матір'ю до Апеляційного суду міста Києва, проте ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.09.2013 року апеляційну скаргу було відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 у цивільній справі №755/5112/13-ц залишено без змін. Позивачка зазначає, що оскільки рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції є, на думку її сім'ї, незаконними та необґрунтованими, в процесі розгляду допущені порушення норм матеріального і процесуального права, а також судами неповно з'ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, мати позивача направила касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19.09.2013, в якій посилалась на те, що суд першої та апеляційної інстанції виходили з того, що мати позивачки самоправно зайняла кімнату. Однак позивачка із цим не погоджується, оскільки вселення в квартиру без відповідного ордера на проживання, але з відома та дозволу особи, якій було його видано, не є самоправним. Також, судами не взято до уваги той факт, що позивачка та її рідний брат народилися та навчаються у м. Києві і з самого народження постійно проживають у кімнаті НОМЕР_1 комунальної квартири АДРЕСА_1. За таких умов позивачка вважає, що вона та її рідний брат самоправно не засилялися і на цей час ця кімната є єдиним місцем їх проживання в Україні, а при вирішенні апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва було допущене порушення вимог ст.ст. 6, 19 Закону У країни "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" та ст. 19 СК України, оскільки розгляд проведено без участі представника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та органів опіки. Також судами першої та апеляційної інстанції не було враховано протокольне рішення комісії з питань захисту прав дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 23.12.2011 №23, яким запропоновано Дніпровському районному суду м. Києва прийняти рішення, виходячи з інтересів позивача та її рідного брата, враховуючи, що вони з дня свого народження проживають у спірній кімнаті та перебувають на обліку у дитячій поліклініці Дніпровського району міста Києва, навчаються в школі - дитячий садок "Струмочок" та школі №148 Дніпровського району міста Києва, не враховано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку відповідно до положень ст. 8 Закону У країни "Про охорону дитинства". Позивачка вважає, що приймаючи рішення про виселення її разом з братом без надання іншого соціального житла суди порушили їх права, зокрема права на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, оскільки іншого житла у них та їх матері немає. Позивачка зазначає, що якщо виселити її разом із рідним братом без надання іншого житла, то вони втратять існуючий на цей час рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, що в свою чергу завдасть шкоди у фізичному та розумовому розвитку, а призведе до бездомності. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на положення Конституції України, Закону України "Про охорону дитинства", СК України, Декларацію прав дитини від 20.11.1959 року, Закону України "Про житловий фонд соціального призначення", ЖК УРСР, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року та Міжнародного пакту з економічних, соціальних і культурних прав.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що вона та її мати і брат не мають зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, на даний час проходить процедура їх виселення без надання іншого житла відповідно до рішення суду. При цьому, мати позивачки має мінімальну заробітну плату, брат навчається і іншого заробітку сім'я не має.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 29 ЦПК України, неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Враховуючи положення наведеної норми, ухвалою про відкриття провадження у справі до участі у справі було залучено законного представника позивача, її матір - ОСОБА_2.

В судовому засіданні законний представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити.

Представник відповідача Дніпровської РДА в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що суд першої інстанції не має права скасувати рішення суду, яке набрало законної сили і було переглянуте апеляційною та касаційною інстанцією. Крім того, представник зазначає, що законний представник позивача в своїх інтересах та і в інтересах своїх неповнолітніх дітей вже зверталась до суду щодо взяття на облік та зобов'язання укласти з нею договір найму, однак рішенням суду у задоволенні таких позовних вимог було відмовлено.

Представник відповідача КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд не має право скасовувати рішення першої інстанції, що набрали законної сили та були переглянуті у апеляційному та касаційному порядку. Мати позивачки вже зверталась до суду з вимогами про укладення договору найму і рішенням суду їй було в цьому відмовлено, а також відмовлено у визнанні права користування житловим приміщенням та видачі ордеру.

Представник Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Прохання позивачки скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 року у цивільній справі №755/5112/13-ц, яким її разом з матір'ю та братом виселено з кімнати НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення не відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів і задоволенню не підлягає. Суд, першої інстанції не наділений відповідними повноваженнями. Рішення суду першої інстанції може бути оскаржене до апеляційного суду, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, вказане рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 року було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2013 року, а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.10.2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2013 року.

У своїх позовних вимогах позивачка ставить вимоги не лише в своїх інтересах, а також в інтересах своєї матері та рідного брата, однак вона жодним чином не є, та з огляду на свій неповнолітній вік, у відповідності до положень ст. 40 ЦПК України, не може бути їх представником або законним представником, а особисто мати позивачки у цьому судовому розгляді не є стороною та не має самостійних вимог. Тож, будь-які вимоги позивача, що стосуються інтересів його законного представника ОСОБА_2 та брата ОСОБА_11 задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 року встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.09.2011 року, було відмовлено ОСОБА_2 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_1 і ОСОБА_7 у визнання права користування спірним житловим приміщенням та видачі ордера на нього та вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 вселилась у кімнату НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з порушенням встановленого законом порядку вселення особи до житлового приміщення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2013 року, позивачку разом з її матір'ю та братом виселено з кімнати НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19.09.2013 року вказане рішення залишене без змін.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2014 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання відмови щодо взяття на соціальний квартирний облік незаконними та протиправними, визнання розпорядження незаконним та протиправним, скасування розпорядження, зобов'язання прийняти рішення про взяття на соціальний квартирний облік, зобов'язання вчини дії та зобов'язання укласти договір найму.

Зокрема, вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_2 має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2 разом з дітьми була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 2004 по 2010 рік але не проживала за вказаною адресою. ОСОБА_2 перебувала в шлюбі і розлучилась з ОСОБА_10 08.06.2010 року. Встановлено, що ОСОБА_2 разом з дітьми проживає у кімнаті НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 без наявності правових підстав - відсутні реєстрація, ордер на ім'я ОСОБА_2 чи внесення в ордер в якості члена сім'ї наймача. ОСОБА_2 в 2012-2013 р.р. зверталась до Дніпровської РДА з листами про реєстрацію її та її дітей в кімнаті НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1, про призначення соціальної допомоги на дітей, про зарахування її сім'ї на соціальний квартирний облік. Вказані звернення були розглянуті та надані відповіді, згідно яких їй було відмовлено у даних проханнях з роз'ясненням підстав відмови. Однією з підстав відмови щодо прохання реєстрації в спірній кімнаті зазначалося те, що спірну кімнату ОСОБА_2 займає незаконно. Всі відповіді, розпорядження, що надавалися Дніпровською РДА по спірних питаннях, є законними та обґрунтованими (а.с. 31-35).

Відповідно до ст. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

За змістом ст. 10 Закону України "Про житловий фонд соціального призначення", соціальний квартирний облік здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування за місцем проживання громадян (для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які досягли 16 років, осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - за місцем походження або проживання дітей такої категорії до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування), які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, після набуття ними повної цивільної дієздатності відповідно до закону. Порядок взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог Порядку взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 р. N 682, взяття громадян на соціальний квартирний облік (далі - облік) здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування за місцем проживання громадян, які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) житлових будинків з житлового фонду соціального призначення, після набуття ними повної цивільної дієздатності відповідно до закону. Для взяття на облік громадянин або уповноважена ним особа, що підтверджується завіреною в установленому законом порядку довіреністю, подає письмову заяву. До заяви про взяття громадянина на облік додається зокрема довідка про місце проживання та склад сім'ї за формою згідно з додатком 1.

Як вбачається з Додатку №1 до вказаного Порядку, довідка має містити прізвище, ім'я та по батькові, особи якій вона видається, дані про те, що він (вона) проживає і місце проживання зареєстровано за конкретною адресою (найменування населеного пункту, провулок, вулиця, бульвар, проспект тощо).

За встановлених обставин та враховуючи наведені норми чинного законодавства України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та приходить до висновку про необхідність відмови у позові в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 34 ЦК України, Законом України "Про житловий фонд соціального призначення", Порядком взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 р. №682, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -