Справа №575/143/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Савєльєва А. І.
Номер провадження 22-ц/788/2163/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду у цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5

про відшкодування витрат на будівництво прибудови житлового будинку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність зазначеного рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне з'ясування, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зазначає, що суд не врахував та не дослідив обставини, за яких позивачем здійснена часткова оплата при придбанні будинку, здійснені витрати на прибудову, на кровлю як будинку, так і прибудови, що підтверджується доказами. Крім того, не взято до уваги, що частина будівельних матеріалів, які використані при будівництві прибудови, належить позивачу, що в суді доведено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що з 07 серпня 2004 року по 05 серпня 2008 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, а з січня 2009 року по березень 2012 року - проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Під час шлюбу, а саме 17 жовтня 2006 року, вони придбали за 5800 грн. житловий будинок по АДРЕСА_1 в смт. В.Писарівка Великописарівського району Сумської області, розташований на приватизованій земельній ділянці. Договір купівлі-продажу цього будинку був оформлений на ОСОБА_4 та здійснений за письмової згоди дружини ОСОБА_6, за їх спільні кошти.

Після придбання будинку в ньому був проведений ремонт, а в 2010 році господарським способом, тобто без залучення підрядних організацій, здійснено до нього прибудову. Проведення цих робіт здійснювалося, як за рахунок їх спільних коштів та праці, так і за фінансової допомоги та праці їх батьків та рідних, яка надавалася не на підставі угоди про створення спільної власності.

Після припинення спільного проживання відповідачів у справі, 26 вересня 2012 року, ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_4, зареєстрував своє постійне місце проживання в спірному будинку.

19 червня 2013 року ОСОБА_4 подарував своєму батьку ОСОБА_3, позивачу у справі, вище зазначений будинок та земельну ділянку, на якій він знаходиться, а 21 липня 2013 року договори дарування сторонами розірвано. Доказів того, що розірвання договорів дарування визнано недійсними, матеріали справи не містять.

06 листопада 2013 року в судовому порядку визначені частки кожного з відповідачів у цьому майні, по ?.

Вказані обставини встановлені рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 06 листопада 2013 року у іншій справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Охтирського міського округу Ковальчук В.М. про розподіл спільного майна подружжя, що набрало законної сили, в зв'язку з чим суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.61 ЦПК України, правильно вважав їх преюдиціальними, тобто такими, що не підлягають доведенню у цій справі.

Згідно з ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту цієї норми права вбачається, що вона встановлює презумпцію обов'язку власника нести весь тягар витрат, пов'язаних з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може бути підставою для покладення на власника обов'язку відшкодувати іншим особам понесені ними витрати на ці цілі.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З системного аналізу цих норм вбачається, що позивач зобов'язаний довести у цій справі не лише участь у придбанні та покращенні чужої власності, а й розмір понесених ним на це особистих витрат. Недоведеність заявленого розміру витрат може бути підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження своїх вимог надав копії товарних та фіскальних чеків, квитанцій на придбання будівельних матеріалів у 2008 та 2010 роках, розписки про отримання 23.09.2006 року від нього ОСОБА_9 коштів у сумі 11200 грн. в якості оплати за належний останньому будинок, за його клопотанням було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за висновком якої дійсна вартість фактично виконаних робіт з будівництва прибудови становить 40468 грн., а з улаштування покрівлі житлового будинку - 6752 грн., довідки про його доходи (а.с.46-56, 57, 160-175, 58).

Враховуючи, що частина товарних та фіскальних чеків, квитанцій, окрім товарного чека на шифер, не містять даних про те, ким були придбані будівельні матеріали, а частина з них виписані на інших осіб, зокрема на ОСОБА_10, суд першої інстанції вірно відхилив їх як неналежні докази.

Виписаний на ім'я позивача товарний чек підтверджує придбання ним шиферу, проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що цей будівельний матеріал та його кількість, яка зазначена в цьому документі, були використані при проведенні ремонтно-будівельних робіт у спірному будинку, останнім суду не надано.

Розпискою від 23.09.2006 року підтверджується факт надання позивачем 11200 грн. ОСОБА_9 за належний останньому житловий будинок та свідчить про правовідносини, які склалися між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 до продажу житлового будинку відповідачу ОСОБА_4 З урахуванням ціни проданого домоволодіння - 5800 грн., підстави вважати спірну суму завдатком, відсутні, а також спростовуються доводи позивача щодо придбання будинку за 11200 грн. Доказів того, що ОСОБА_3 надавав відповідачам кошти чи будівельні матеріали в позику, чи існування між ними інших угод про оплатність його участі у придбанні будинку, здійсненні в ньому ремонтних та будівельних робіт, суду ним не надано.

Враховуючи те, що позивач в супереч вимогам вище вказаних вимог закону, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наданих ним коштів на придбання будинку, будівельних матеріалів, їх кількості та вартості, а також об'єму виконаних за його рахунок робіт та їх вартості, чим не довів заявлений ним розмір понесених витрат, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

З цих підстав доводи апеляційної скарги є безпідставними.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: