АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №214/1896/14-ц Головуючий в 1 інстанції - Попов В.В.
Провадження №22-ц/774/59/К/14 Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів, сплачених ним за товар згідно накладної у розмірі 9616 грн. 32 коп., та 6107 грн. 72 коп. - розмір неустойки за прострочення виконання відповідачем зобов'язання, що передбачено ч. 5 ст. 709 ЦК України та п. 7 ст. 14 ЗУ "Про захист прав споживачів", а також моральну шкоду у сумі 3000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 30.11.2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу лінолеуму на загальну суму 9616 грн. 32 коп. Згідно укладеного договору купівлі-продажу позивач здійснив оплату замовленого товару у повному обсязі в розмірі 9616 грн. 32 коп., а відповідач зобов'язався у строк до 07.12.2013 року доставити придбаний ним лінолеум. Однак до теперішнього часу відповідач своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу не виконав. 16.12.2013 року позивач звернувся з письмовою претензією до відповідача з проханням виконати доставку придбаного ним товару 17.12.2013 року, або повернути сплачені ним згідно накладної грошові кошти. Проте дана претензія була залишена відповідачем поза увагою, у зв'язку з чим позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9616 грн. 32 коп. у рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди та в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду частково скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначив, що суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував, що на підставі ст.8 ЦПК України до спірних правовідносин слід було застосувати положення ч.5 ст.709 ЦК України, які регулюють подібні цивільні правовідносини, де покупець оплатив товар, а продавець надав товар, але неналежної якості, у зв'язку з чим повинен сплатити неустойку у розмірі 1% вартості товару за кожен день прострочення продавцем усунення недоліків товару, у даному випадку - 1% вартості товару за кожен день ненадання товару.

Крім того, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено йому у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки таке його право передбачено ст.22 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.11.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу лінолеуму на загальну суму 9616 грн. 32 коп.

Згідно накладної №115 від 30.11.2013 року позивач здійснив оплату замовленого товару - лінолеуму - в повному обсязі в розмірі 9616 грн. 32 коп.

Відповідач за вказаною позивачем адресою придбаний ним згідно накладної лінолеум не доставив, у зв'язку з чим, 16.12.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся з письмовою претензією до відповідача з проханням до 17 грудня 2013 року виконати доставку придбаного ним товару, або повернути сплачені ним згідно накладної грошові кошти.

Однак, дана претензія була залишена відповідачем ФОП ОСОБА_3 без виконання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачем не було виконано умови договору купівлі-продажу лінолеуму, у зв'язку з чим просив стягнути з ОСОБА_3 вартість товару у сумі 9616,32 грн., неустойку за прострочення виконання відповідачем зобов'язання, що передбачено ч. 5 ст. 709 ЦК України та п. 7 ст. 14 ЗУ "Про захист прав споживачів", у сумі 6107 грн. 72 коп., а також моральну шкоду у сумі 3000 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь вартості товару у розмірі 9616,32 грн., суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для цього.

У цій частині рішення суду сторонами не оскаржено, у зв'язку з чим, на підставі частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., згідно яких під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартості оплаченого, але не отриманого позивачем товару у сумі 9616,32 грн., не перевіряє.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь неустойки та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення зазначених вимог не передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За вимогами ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 709 ЦК України передбачено порядок і строки задоволення вимог покупця про заміну товару або усунення недоліків. Відповідно до ч. 5 ст.709 ЦК України за кожний день прострочення продавцем або виготовлювачем усунення недоліків товару і невиконання вимоги про надання в користування аналогічного товару на час усунення недоліків продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем ФОП ОСОБА_3 умови договору купівлі-продажу лінолеуму, укладеного 30.11.2013 року між ним та позивачем, не виконано. В той час, як позивачем ОСОБА_1 згідно накладної № 115 в повному обсязі здійснено оплату вказаного товару у сумі 9616,32 грн.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачем не виконано умови договору купівлі-продажу лінолеуму в частині передачі зазначеного товару покупцю, однак ним не ставилася під сумнів якість вказаного товару, що є підставою для застосування положень ч.5 ст.709 ЦК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано не застосував до спірних правовідносин зазначену норму права, оскільки аналогія закону відсутня.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь неустойки є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішення даного спору суд повинен був застосувати аналогію закону та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за невиконання умов договору не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки відсутні правові підстави для стягнення відповідно до ч.5 ст.709 ЦК України, якою визначено правові підстави для стягнення неустойки. Враховуючи, що позивачем не заявлялося вимог до відповідача щодо усунення недоліків товару, то суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст.22 ЗУ "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Положеннями статті 4 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Відповідно до ч.2 ст.22 ЗУ "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ФОП ОСОБА_4 було порушено право позивача ОСОБА_1, як споживача, на отримання ним оплаченого товару.

Враховуючи те, що судом здійснено захист права позивача шляхом повернення йому вартості оплаченого, але не отриманого товару, та те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому діями відповідача моральної шкоди, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди немає.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки таке його право передбачено ст.22 ЗУ "Про захист прав споживачів", не можуть бути взяті до уваги, оскільки висновків суду не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: