У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРРОГРУП» про стягнення заборгованості за кредитним зобов'язаннями, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_8 укладений кредитний договір № СМ-SME 302/253/2007, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 4 650 дол. США, за користування кредитними коштами встановлено плаваючу процентну ставку в розмірі 4,4 або 5,4 % + FIDR річних (процентна ставка по строковим депозитах). Також, 07 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_8 укладений кредитний договір № СМ-SME 302/254/2007, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 263 350 дол. США, за користування кредитними коштами встановлено плаваючу процентну ставку в розмірі 4,4 або 5,4 % + FIDR річних (процентна ставка по строковим депозитах).

04 листопада 2009 року між банком та ОСОБА_8 було укладено договір № 2 про внесення змін до кредитного договору № СМ-SME 302/254/2007, яким було надано додатковий транш в розмірі 32 481 дол. США 73 центи з метою погашення нарахованих процентів.

В забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитними договорами № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007 між ТОВ «ФЕРРОГРУП» та банком укладений договір поруки № SR-SME 302/254/2007 від 07 грудня 2007 року, відповідно до якого ТОВ «ФЕРРОГРУП» прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_8 всіх боргових зобов'язань.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а останнє прийняло право вимоги за кредитними договорами № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо вимоги до відповідачів.

14 лютого 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були укладені договори про заміну боржника у зобов'язаннях № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007, за умовами якого ОСОБА_8 перевела свій борг на ОСОБА_6, внаслідок чого останній замінив зобов'язану сторону у кредитних договорах. Також, 14 лютого 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_6 було укладено додаткові договори № 4 до кредитних договорів № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007, відповідно до умов яких графік платежів було викладено у новій редакції.

14 лютого 2011 року в забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитними договорами № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_7 укладені договори поруки № SR-SME302/003/2011/1 та № SR-SME302/003/2011/2, відповідно до яких останній прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_6 всіх боргових зобов'язань за кредитними договорами № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007.

07 грудня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФЕРРОГРУП» було укладено додатковий договір поруки №3 до договору поруки SR-SME302/254/2007, відповідно до якого вони погодилися із заміною боржника у зобов'язаннях за кредитними договорами СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007.

Посилаючись на те, що в результаті неналежного виконання боржником його кредитних зобов'язань за вказаними кредитними договорами, станом на 26 липня 2013 року утворилась кредитна заборгованість на суму 3 079 263 грн 28 коп., позивач просив задовольнити позов та стягнути указану суму заборгованості солідарно з відповідачів.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2014 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРРОГРУП» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-SME 302/253/2007, що складає 5 330 дол. США 58 центів, що за курсом Національного банку України на 28 травня 2014 року складає 62 640 грн 46 коп., а саме: залишок заборгованості за кредитом 4 105 дол. США 25 центів; заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період 07 жовтня 2011 року по 25 липня 2013 року 1 225 дол. США 33 центи; заборгованість за кредитним договором № СМ-SM 302/254/2007 у розмірі 379 914 дол. США 42 центи, що за курсом НБУ на 28 травня 2014 року складає 4 464 432 грн 09 коп., а саме: залишок заборгованості за кредитом 277 261 дол. США 86 центів; заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період 07 жовтня 2011 року по 25 липня 2013 року 102 652 дол. США 56 центів, разом 4 527 107 грн 81 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року змінено рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2014 року в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРРОГРУП» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість на 26 липня 2013 року - 3 079 263 грн 28 коп., яка складається з: заборгованість на 26 липня 2013 року за кредитним договором № СМ-SME 302/253/2007, що складає 5 330 дол. США 58 центів, що за курсом НБУ на 26 липня 2013 року складає 42 607 грн 32 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом 4 105 дол. США 25 центів; заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період 07 жовтня 2011 року по 25 липня 2013 року 1 225 дол. США 33 центи; заборгованість на 26 липня 2013 року за кредитним договором № СМ-SM 302/254/2007 у розмірі 379 914 дол. США 42 центи, що за курсом Національного банку України на 26 липня 2013 року складає 3 036 655 грн 95 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом 277 261 дол. США 86 центів; заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період 07 жовтня 2011 року по 25 липня 2013 року 102 652 дол. США 56 центів.

В іншій оскаржуваній частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

07 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_8 укладений кредитний договір № СМ-SME 302/253/2007, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 4 650 дол. США, за користування кредитними коштами встановлено плаваючу процентну ставку в розмірі 4,4 або 5,4 % + FIDR річних (процентна ставка по строковим депозитах).

07 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_8 укладений кредитний договір № СМ-SME 302/254/2007, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 263 350 дол. США, за користування кредитними коштами встановлено плаваючу процентну ставку в розмірі 4,4 або 5,4 % + FIDR річних (процентна ставка по строковим депозитах).

04 листопада 2009 року між банком та ОСОБА_8 було укладено договір № 2 про внесення змін до кредитного договору № СМ-SME 302/254/2007, яким було надано додатковий транш в розмірі 32 481 дол. США 73 центи з метою погашення нарахованих процентів.

В забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитними договорами, 07 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ФЕРРОГРУП» та банком укладений договір поруки № SR-SME 302/254/2007, відповідно до якого ТОВ «ФЕРРОГРУП» прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_8 всіх боргових зобов'язань.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а останнє прийняло право вимоги за кредитними договорами № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо вимоги до відповідачів.

14 лютого 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були укладені договори про заміну боржника у зобов'язаннях № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007, за умовами якого ОСОБА_8 перевела свій борг на ОСОБА_6, внаслідок чого останній замінив зобов'язану сторону у кредитних договорах. Також, 14 лютого 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_6 було укладено додаткові договори № 4 до кредитних договорів № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007, відповідно до умов яких графік платежів було викладено у новій редакції.

14 лютого 2011 року в забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитними договорами № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_7 укладені договори поруки № SR-SME302/003/2011/1 та № SR-SME302/003/2011/2, відповідно до яких останній прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_6 всіх боргових зобов'язань за кредитними договорами № СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007.

07 грудня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФЕРРОГРУП» було укладено додатковий договір поруки №3 до договору поруки SR-SME302/254/2007, відповідно до якого вони погодилися із заміною боржника у зобов'язаннях за кредитними договорами СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007.

Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 26 липня 2013 року за спірними кредитними договорами нарахована заборгованість на суму у розмірі 3 079 263 грн 28 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що боржником за спірними кредитними договорами не виконано своїх боргових зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості за цими договорами, у зв'язку із чим на підставі ст.ст. 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України боржник і поручителі за різними договорами поруки несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання відповідних зобов'язань, а тому на користь позивача з відповідачів підлягає солідарному стягненню сума у розмірі 4 527 107 грн 81 коп.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції погодився із відповідними висновками районного суду відносно порушення відповідачами їх зобов'язань, передбачених кредитними договорами та відповідними договорами поруки, при цьому вказавши, що стягнення з відповідачів суми в розмірі 4 527 107 грн 81 коп. є безпідставним, оскільки позивач просив стягнути з відповідачів суму у розмірі 3 079 263 грн 28 коп. і не збільшував позовних вимог, а тому указана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що поручителями боржника за кредитним договором № СМ-SME 302/253/2007 та кредитним договором № СМ-SME 302/254/2007 є ОСОБА_7 і ТОВ «ФЕРРОГРУП».

При цьому між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_7 укладено договори поруки № SR-SME302/003/2011/1 та № SR-SME302/003/2011/2 від 14 лютого 2011 року.

Відповідно між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФЕРРОГРУП» укладено додатковий договір поруки №3 до договору поруки SR-SME302/254/2007 від 07 грудня 2007 року, яким було забезпечено боргові зобов'язання за кредитними договорами СМ-SME 302/253/2007 та № СМ-SME 302/254/2007.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У даній справі предметом спору є, зокрема, різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Умовами договорів поруки передбачено також право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення солідарно з поручителів за різними договорами поруки суми заборгованості за кредитними договорами не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1348цс15 від 30 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, вирішуючи спір в частині визначення розміру кредитної заборгованості, яку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить стягнути з боржника та поручителів, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою положення ст. 559 ЦК України, що було одним із доводів апеляційної скарги і не було оцінено апеляційним судом.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судами, боржник за спірними кредитними договорами первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 07 грудня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України).

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9 кредитних договорів право на односторонню зміну умов кредитного договору та дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника за період з 2013 року по час звернення позивача до суду в зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, яка також на підставі ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при вирішенні даної справи.

Також, згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за чч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик