Справа № 2-175/5336/14-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.

при секретарі Єльшиній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 22 лютого 2011 року померла мати позивача ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть 1-КИ №371643), яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На день її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за вищевказаною адресою на присадибній земельній ділянці, яка знаходилась у користуванні спадкодавця без приватизації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 за життя заповіт не складала і інших спадкоємців за законом, окрім сина ОСОБА_1, вона не має.

Згідно ст.ст. 1261, 1269, 1270 ЦПК України, позивач спадщину прийняв, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори (Спадкова справа №378/2011) та який 17.05.2014 року звернувся до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2. Проте, того ж дня спадкоємець одержав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не підтверджується факт належності померлій спадкового майна, а саме житлового будинку №66 по вул. Леніна в с. Сурсько-Литовське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області.

Зокрема, згідно повідомлення КП Дніпропетровського району БТІ від 24.02.2014 року та повідомлення Новомосковського міжрайонного БТІ від 19.02.2014 року встановлено, що відповідно архівної справи №23946 на будинок по вул. Леніна №66 в с.Сурсько-Литовське видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2, від 01.03.1983 року за реєстровим №451, а саме на будинок житловою площею 34 кв.м, тимчасову споруду та колодязь і дане свідоцтво в органах БТІ не зареєстровано.

Згодом, 12.08.1996 році була проведена первинна інвентаризація домоволодіння та на імя ОСОБА_2, видано свідоцтво про право власності від 02.12.1996 року згідно з рішенням №331 виконкому Дніпропетровської районної ради від 25.12.1990 року (взамін свідоцтва про право на спадщину від 01.03.1983 року) і на той час, загальна площа будинку складала 68,3 кв.м з яких житлова площа становить 59,1 кв.м. Проте оригінал отриманого свідоцтва про право власності спадкодавцем втрачене на даний момент не збереглося. Зокрема, на день проведення інвентаризації в 1996 році, спадкодавцем вже були побудовані ПГпогріб, Б-гараж, ПГ вхід в погріб, Г-вбиральня та Д-літній душ, тому вони самочинними не являються.

У свою чергу, В 2007 році померлою самочинно побудовані прибудова-A1, яка складається з кухні та санвузлу, тераса-а1, внаслідок чого житлова площа будинку зменшилась і складає 41,9 кв.м, а загальна площа будинку збільшилась і складає - 90 кв.м, а також до будинку прибудовані санвузол І-7, площею 5,1 кв.м та кухня І-8, площею 17,1 кв.м.

Таким чином, вказані обставини справи, підтверджують той факт, що померла ОСОБА_2 правомірно на законних підставах набула право володіння, та користувалася спірним житловим будинком.

Відповідно до ст. ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом.

Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене спадкове майно, а його позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, ЦПК України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1261, 1268-1270, 1274 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії АЕ №372596, виданого Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 08.10.1996 року, ІПН: НОМЕР_1), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 22.02.2011 року право власності на житловий будинок №66 по вул. Леніна в с. Сурсько-Литовське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, загальною площею 90 кв.м, з яких житлова площа становить 41,9 кв.м, допоміжна 48,1 кв.м та який складається з наступного:

І-1 коридор, площею 9,3 кв.м;

І-2 передпокій, площею 16,6 кв.м;

І-3 кімната, площею 18,5 кв.м;

І-4 кімната, площею 9,1 кв.м;

І-5 кімната, площею 6,6 кв.м;

І-6 кімната, площею 7,7 кв.м;

І-7 санвузол, площею 5,1 кв.м;

І-8 кухня, площею 17,1 кв.м;

а також господарські будівлі і споруди: а прибудова, площею 14,7 кв.м, А1 прибудова житл н/з, площею 31,8 кв.м; а1 тераса, площею 42,4 кв.м; Б гараж, площею 41 кв.м; В вхід в погріб, площею 4,5 кв.м; Г вбиральня, площею 1 кв.м; Д літній душ, площею 3 кв.м; Л вольєр, площею 6,5 кв.м; М сарай, площею 16,4 кв.м; Н сарай, площею 10,5 кв.м; К колодязь; з/я зливна яма; №1, №6-10 огорожа; І замощення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов