09.11.2015 Справа № 756/9996/13-ц
Унікальний №756/9996/13
провадження №2/756/29/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва у в складі:

головуючого судді Белоконної І.В.

при секретарях Поливко М.С., Коцуюрубі С.І., Клімковської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та розподіл спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з первісним позовом, яку уточнили під час судового розгляду, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити відповідачу ОСОБА_2 автомобіль марки SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 1955737,44 грн; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 1 /2 частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 97869,72 грн; визнати, що квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю позивачки ОСОБА_1 Обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним: з 14 січня 2006 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з 01 березня 2013 року шлюбні відносини фактично припинені, рішенням суду від 08.05.2015 року шлюб розірвано. Під час її з відповідачем шлюбу був придбаний автомобіль марки SUBARU OUTBUСK, д.н.з. НОМЕР_1. З урахуванням того, що автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, перебуває з березня 2013 року у володінні та користуванні відповідача, позивач не заперечувала проти того, щоб авто і в подальшому залишалось у володінні відповідача, але з виплатою позивачці грошової компенсації в розмірі ? частини вартості автомобіля у розмірі 97868,72 грн.

Також зазначив про те, що в період шлюбу, 15.03.2006 року позивач отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, однак вказана квартира фактично була придбана до реєстрації шлюбу з відповідачем на її особисті кошти, оскільки на виконання умов договору інвестування у нерухомість та управлінням майном №87219 від 31.03.2005 року саме позивачкою була сплачена вартість зазначеної квартири в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями на суму 510455 грн., а отже на підставі викладеного, позивач просила суд визнати вищезазначену квартиру її особистою приватною власністю.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та його підстави.

Відповідач за первісним позовом через свого представника позов не визнавав та пред'явив зустрічну позовну заяву, яку уточнив під час судового розгляду, і остаточно просив: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1 /2 частини квартири АДРЕСА_1; визнати правочин укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, щодо відчуження автомобіля марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов НОМЕР_4 недійсним та визнати спільною сумісною власністю зазначений автомобіль. Як на підставу зустрічних позовних вимог зазначивши наступне: з 2000 року, до вступу у шлюб, позивач та відповідач проживали в квартирі, що належала на праві власності дружині ОСОБА_1, та були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство. За сім місяців до вступу в шлюб їх сім'я прийняла рішення про покращення житлових умов шляхом інвестування коштів у нове житло за рахунок спільних заощаджень. 31.03.2005 року відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 укладено договір інвестування у нерухомість та управлінням майном №87219 на виконання якого 15.03.2006 року, тобто після вступу у шлюб, видано свідоцтво про власності на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 510455 грн. Спірна квартира після передачі її у розпорядження подружжя не була придатна для проживання. У період з моменту придбання нерухомого майна до 2013 року, спільними зусиллями подружжя, квартира була приведена у житловий стан. Позивач за зустрічним позовом зазначаючи, про те що договір інвестування у житло відповідачем ОСОБА_1 було укладено в інтересах сім'ї з метою поліпшення житлових умов для майбутнього їх подружжя, просив суд, визнати за ним право власності на ? частини зазначеної квартири.

В обґрунтування заявлених вимог в частині визнання правочину недійсним та визнання спільною власністю подружжя автомобіля марки Hyundai позивач за зустрічним позовом зазначив. Під час перебування у шлюбі, у вересні 2011 року подружжям було придбано автомобіль марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов НОМЕР_4.У травні 2013 року, зазначений автомобіль відповідач ОСОБА_1 відчужила своєї матері ОСОБА_3, безйого згоди, як чоловіка, а отже, з цих підстав ОСОБА_2 просив суд визнати правочин недійсним.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник зустрічну позовну заяву не визнавали.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, направивши суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, просила відмовити позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 у задоволені вимог про визнання недійсним правочину щодо відчуження автомобіля та визнання автомобіля сумісною власністю подружжя, зазначивши що автомобіль марки Hyundai був придбаний нею у встановленому законом порядку.

Вислухавши сторони, вивчивши надані докази, судом встановлені наступні факти та правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2006 року. Сторони у судовому засіданні зазначили про, те що фактично сімейні стосунки припинились у березні 2013 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року шлюб сторін розірвано

Вирішуючи позовні вимоги в частині поділу транспортного засобу SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд виходить з наступного.

З наданих суду документів встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами у справі 23.06.2010 року було придбано легковий автомобіль SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований в Броварському РЕВ ДАЇ на ім'я відповідача ОСОБА_2 (облікова картка АМТ т.1 а.с. 11).

Згідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 10.06.2014 року №С14-264 проведеною експертом ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза - Стандарт» на виконання ухвали суду від 03.04.2014 року, середня ринкова ціна автомобіля SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням строку його експлуатації, складає 195737,44 грн. (т.1 а.с.183-203).

Згідно ч.1,2 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В судовому засіданні не встановлено домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна.

Згідно ч.4, 5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що сторони не дійшли згоди щодо отримання одним та сплату іншим грошової компенсації за частку у спільному майні, суд позбавлений можливості провести поділ майна у натурі, і вважає необхідним провести поділ спільного майна подружжя шляхом визначення ідеальних часток подружжя у спільному майні без його реального поділу у натурі і залишає майно у спільній частковій власності сторін.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що первісні позовні вимоги в частині виділення у власність в порядку поділу спільного майна подружжя, відповідачу ОСОБА_2 автомобіля марки SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 1955737,44 грн. та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 1 /2 частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 97869,72 грн. підлягають задоволенню частково.

Суд визнає спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнає за сторонами ідеальні частки у спільному майні з урахуванням принципу рівності часток.

Оцінивши докази, надані на підтвердження обґрунтованості первісних позовних вимог, щодо визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог в частині визнання, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, права власності на ? частини зазначеної квартири, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу ( п. 1 ч.1 ст. 57 СК України).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просив суд поділити майно, а саме квартируАДРЕСА_1 , набуте в період перебування у шлюбі із ОСОБА_1, посилаючись, що з 2000 року до вступу у шлюб позивач та відповідач проживали разом, як родина. За сім місяців до вступу в шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вирішили покращити житлові умови шляхом придбання нового житла за рахунок спільних заощаджень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні не доведено факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю з 2000 року.

Однак, в судовому засіданні було встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2005 року позивачем ОСОБА_1 укладено з ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» Договір інвестування у нерухомість та управління майном №87219, де об'єктом інвестування є: квартира, загальної площею 92,81 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2), ж/к Оазіс (т.1 а.с 16-21). Вартість придбаного майна, що передано в управління згідно додатку №1/1 від 07.06.2005 р. до Договору інвестування складала 510455,00грн.(т.1 а.с. 25).

Позивач ОСОБА_1 на виконання умов Договору інвестування №87219 від 31.03.2005 року сплатила кошти в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 13.04.2005 року на суму 334455,00 грн. та платіжним дорученням №1 від 07.06.2005 року на суму 176000,00 грн.(т. 1 а.с.26,29)

Об'єкт нерухомого майна АДРЕСА_3 введено в експлуатацію 21.11.2005 року, та на підставі розпорядження Оболонської районної у м. Києві Державної адміністрації присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1. Спірна квартира стала нумеруватися - 39, про що не заперечували сторони.

15 березня 2006 року Головним управлінням житлового забезпечення видано Свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на зазначене майно (т.1 а.с. 30-31)

Таким чином, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 сплачені за кошти в сумі 510455,00грн. на придбання спірної квартири до реєстрації шлюбу з відповідачем, що не дає відповідачу ОСОБА_2 право на визнання право власності 1/2 частини на квартиру АДРЕСА_1.

Суд вважає, що зазначена квартира не відноситься до майна, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності та не є предметом поділу майна, набутого під час шлюбу.

Щодо посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на той факт, що 15.02.2006 р, вже після вступу у шлюб сторін, було сплачено 18645,00 грн. в якості платежу за Договором інвестування №87219 від 31.03.2005 року, у судовому засіданні було з'ясовано, що після введення будинку в експлуатацію загальна площа квартира збільшилась в порівняні з зазначеною площею у Договорі на 3,39 кв.м., вартість яких становила 18645,00 грн. і тому дійсно остаточний платіж було зроблено у період шлюбу.

Дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності необхідно стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 в рахунок відшкодування половини частини сплаченого 15.02.2006 р остаточного розрахунку вартості об'єкту інвестування за Договором і №87219 від 31.03.2005 року коштів в розмірі 9322,00 грн.

Щодо зустрічних позовних вимог про визнання правочину укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо відчуження автомобіля марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов НОМЕР_4 недійсним та визнання його спільною сумісною власністю суд виходить з наступного.

Під час перебування у шлюбі, у вересні 2011 року подружжям було придбано автомобіль марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов НОМЕР_4, який в органах ДАІ був зареєстрований на відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, про що не заперечувала остання.

У травні 2013 року, згідно довідки - рахунку зазначений автомобіль продано за 50000,00 грн. ОСОБА_3, яка була залучена судом в якості третьої особи до участі у справі.

Вказаний автомобіль відчужений ОСОБА_1 без згоди чоловіка ОСОБА_2

Згідно з ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч.1, 2 ст.65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договоріводним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до судуз позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Такі підстави для визнання правочину недійсним встановлені ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги в частині визнання правочину щодо відчуження автомобіля недійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки за відсутності згоди ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_1 не мала права розпоряджатися майном, що є спільною сумісною власністю подружжя без згоди позивача за зустрічним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог.

Згідно з матеріалами справи позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, просив визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов НОМЕР_4, не зазначивши про порядок поділу майна.

Отже, суд в межах заявлених позовних вимог приходить до обґрунтованого висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов НОМЕР_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги, як позивача по первісному позову, так і позивача по зустрічному позову, задовольняються частково, кожний позивач сплатив при подачі позову однакову суму судового збору, вимоги про повернення позивачці за основним позовом та позивачу по зустрічному позову сплачених ними судових зборів задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 65,69, 70, 71 СК України, ст.ст. 215,216 ЦК України, ст.ст.57, 60, 88, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки SUBARU OUTBUCK 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1 / 2 частину автомобіля марки SUBARU OUTBUCK 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1 / 2 частину автомобіля SUBARU OUTBUCK 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5.

В інший частині первісних позовних вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та розподіл спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати правочин укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо відчуження автомобіля марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов НОМЕР_4 - недійсним.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов НОМЕР_4.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 суму коштів у розмірі 9322 (дев'ять тисяч триста двадцять дві) грн. 00 коп.

В інших зустрічних позовних вимогах - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Оболонський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Белоконна