УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемних угод, зобов`язання знести незаконно побудовані будівлі, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, не зазначивши відповідачів у справі та допустивши інші порушення вимог ст. ст.119, 120 ЦПК України.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями 01 вересня 2015 року відбулося визначення судді з розгляду даної справи та 02.09.2015 матеріали були передані головуючому у справі.

Ухвалою суду від 02 вересня 2015 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без руху та надано строк для усунення конкретно зазначених судом недоліків свого позову, а саме суд звернув увагу на необхідність оплати судового збору та представлення суду оригіналу відповідної квитанції, зазначення відповідачів у справі, тобто осіб, до яких пред`явлено вимоги, викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а не самого цитування норм діючого законодавства, конкретного зазначення, які саме угоди чи договори позивач вважає нікчемними і відповідно як наслідки застосувати положення про застосування наслідків їх недійсності, які підстави позивач вважає підставами такої нікчемності, тобто суд акцентував увагу позивача на тому, що не викладені жодні обставини на підтвердження своїх позовних вимог, які, як зазначалося судом також не визначені.

Так, позивач не зазначає конкретно предмет позову, а саме, які угоди чи договори він вважає нікчемними та просить у зв`язку з цим застосувати відповідні правові наслідки.

Суд звертав увагу позивача на те, що позивач зобов`язаний при звернення до суду суворо дотримуватися вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України. Такі положення національного законодавства цілком узгоджуються із нормами міжнародного права, зокрема, практикою Європейського Суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства, і за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року)

Такі недоліки, які допустив позивач, можуть бути підставою для тривалого судового розгляду, що протирічить ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, тому, що кожна справа повинна бути розглянута протягом розумного строку без зволікань.

Також позивачем було подано позов лише в одному екземплярі без копій.

15.10.2015 позивач отримав ухвалу суду.

20.10.2015 до суду надійшла електронною поштою заява позивача на виконання вищезазначеної ухвали суду. Проте, аналіз зазначеної заяви дозволяє зробити висновок про те, що позивач недоліки, зазначені судом в ухвалі від 02 вересня 2015року не усунув, свій позов у відповідність до вимог ст.119 ЦПК України не привів, зважаючи на наступне.

Зміст зазначеної заяви від 20 та в копії від 21 жовтня 2015 року полягає у цитуванні позивачем положень як різноманітних законів так і кодексів в галузі цивільного, господарського та адміністративного судочинства. Проте, положення ст.119 ЦПК України не вимагають від позивача визначення конкретної норми матеріального права для обґрунтування своїх вимог і викладу обставин на їх підтвердження. Навпаки, ст.119 ЦПК України зобов`язує позивача викласти самі обставини позову і визначити конкретний предмет.

Проте позивач посилається на те, що ухвала суду є нечіткою і незрозумілою. Таку позицію позивача у справі суд розцінює як зловживання своїми правами, оскільки судом чітко зазначено, що саме повинен зробити позивач в розумінні ст.119 ЦПК України, щоб привести позов у відповідність норм ЦПК України.

Позивач не зазначив, які саме угоди вважає нікчемними та до яких саме угод просить застосувати наслідки недійсності. Посилання на те, що ці угоди сам суд повинен віднайти у додатках до позову суд кваліфікує як таке, що позивач не усунув недоліки свого позову.

Така ж сама ситуація із вимогою про визнання повністю або частково свідоцтва на право власності на домовладіння. По-перше, якого свідоцтва, а по-друге, так повністю чи частково?!

Щодо посилання позивача «в разі необхідності повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог», то суд знову звертає увагу позивача на принцип диспозитивності цивільного процесу, згідно якому суд розглядає цивільні справи не інакше як з зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Щодо вимоги позивача роз`яснити ухвалу суду про залишення її позову без руху, то суд наводить положення ст. 221 ЦПК України, згідно якої якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що відповідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію.

Згідно з нормами процесуального права може бути роз`яснена ухвала суду, але тільки та, яка підлягає виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і є незрозумілою для виконання.

Між тим вищезазначена ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року виконанню на підставі вищевказаного Закону не підлягає. Зміст заяви ж ОСОБА_2 фактично зводиться до незгоди останньої із постановленою ухвалою.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач не усунув недоліки своєї позовної заяви відповідно до ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху від 02 вересня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемних угод, зобов`язання знести незаконно побудовані будівлі, - визнати неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.С. Кицюк