Справа № 462/3781/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/7364/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретар - Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_2

представника відповідача Корпало О.О.

представника третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 вересня 2015 року про залишення без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Завод «Львівсільмаш» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Завод «Львівсільмаш» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом у зв'язку з нещасним випадком на виробництві.

У справі в частині вимог про стягнення з ПАТ «Завод»Львівсільмаш» на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди у розмірі 81 954 грн. та зобов'язання ПАТ «Завод»Львівсільмаш» сплачувати ОСОБА_2 щомісячно 2 867,50 грн. відшкодування шкоди оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 вересня 2015 року вимоги залишені без розгляду з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України - розгляду в іншому суді спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалу оскаржив позивач. Вважає таку незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норма процесуального права. Просить ухвалу скасувати та вирішити справу по суті позовних вимог. Мотивує тим, що суд не взяв до уваги викладені в позовній заяві факти та не врахував змінених позовних вимог, де він зазначив іншу суму матеріального відшкодування та навів інші правові підстави вимоги , в тому числі зменшив суму матеріального відшкодування.

При розгляді справи апелянт доводи такої підтримав.

Представник відповідача підтримав заперечення на апеляційну скаргу. Просить врахувати, що при вирішенні позову, який розглядається іншим судом і при вирішенні даного спору в частині майнового відшкодування, суд повинен керуватися одними і тими самими правовими нормами, вимоги заявлено з аналогічних мотивів - настання трудового каліцтва, тому суд обґрунтовано постановив оскаржувану ухвалу.

Представник третьої особи у вирішенні апеляційної скарги покладається на розгляд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_2 в частині відшкодування шкоди у розмірі 81 954 грн. та зобов'язання ПАТ «Завод «Львівсільмаш» сплачувати ОСОБА_2 щомісячно 2 867,50 грн., виходив з того, що Франківським районним судом м. Львова розглядається спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що стверджується ухвалою про прийняття справи до провадження і призначення справи до судового розгляду від 15 травня 2015 року, а тому вважав, що наявні підстави для залишення позову в цій частині без розгляду.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки такий не відповідає обставинам справи та судом було неправильно застосовано норми процесуального права, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України є підставами для скасування ухвали суду з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ПАТ «Завод «Львівсільмаш» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,заподіяної каліцтвом в зв'язку з нещасним випадком на виробництві. Просив про відшкодування шкоди за попередній період 3 роки, в сумі 81954,00 грн. та сплату в подальшому щомісячних платежів в розмірі 2867,50 грн., а також стягнути заподіяну моральну шкоди в розмірі 15000,00 грн. внаслідок невидачі відповідачем оригіналу акту №82 про нещасний випадок.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю вимог.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Завод «Львівсільмаш», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача відділення виконавчої дирекції фонду в м. Львові Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування шкоди, заподіяної унаслідок травмування на виробництві передано на новий розгляд, в іншій частині рішення залишене без змін.

Зазначені позовні вимоги на даний час не вирішені і спір знаходиться на розгляді у Франківському районному суді м. Львова. Залишаючи без розгляду вимоги даного позову в частині стягнення суми майнового відшкодування з підстав п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що Франківським районним судом м. Львова розглядається спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що стверджується ухвалою про прийняття справи до провадження і призначення справи до судового розгляду від 15 травня 2015 року.

Проте, колегія суддів вважає, що така ухвала не може вважатись допустимим доказом у справі, оскільки така одержана з порушенням порядку, встановленого законом, викопіювань з Єдиного державного реєстру судових рішень без зазначення прізвища та імені сторони по справі, і вважати, що саме аналогічний спір розглядається у іншому судді між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, підстав немає.

Крім того, якщо врахувати таку ухвалу доказом перебування на розгляді зазначеного спору між тими самими сторонами, то колегія суддів звертає увагу на те, що спір, який розглядається Франківським районним судом м. Львова хоча і виник між тими самими сторонами, про той самий предмет, однак підстави заявлених позовів є різні.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся у Залізничний районний суд м. Львова з позовом до відповідача, в якому зокрема просив стягнути з відповідача у відшкодування шкоди за попередній період суму 81 954 грн. та зобов'язати сплачувати в подальшому суми відшкодування в розмірі 2 867,5 грн.; стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоди в сумі 15 000 грн. внаслідок невидачі відповідачем оригіналу акту №82 про нещасний випадок.

Будучи наділений правами, передбаченими ст.. 31 ЦПК України, позивач до початку розгляду справи по суті шляхом подання 02.12.2014 року письмової заяви змінив предмет і підстави позову. Зокрема вказував, що правовою підставою звернення до суду стала ст. 34 п.1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно якої сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати працездатності та середньомісячного заробіток, що мав потерпілий до ушкодження здоров»я. Просив про відшкодування 20 400 грн., виходячи з розрахунку середньомісячної оплати праці в сумі 1200 грн. за річний період, що передував зверненню до суду .

Таким чином, як підтверджено матеріалами справи, колегія суддів вважає, що для звернення про відшкодування позивачу майнової шкоди з відповідача позивач зазначав різні правові підстави і такими обґрунтовував свої позовні вимоги які не можна вважати однаковими.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм п.4 ч.1 ст. 205 ЦПК України, хоча спір виник між тими самими сторонами, однак предмет та підстави стягнення майнової шкоди не є тотожними, оскільки містять посилання на різні правові норми та різні обгрунтування вимог. .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду, як така що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 303, 304 , п.4 ч.2 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 311, ст. 313, п.2 ч.1 ст.314, , ст.. 315, ст.. 317, ст.. 319 ЦПК україни, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 вересня 2015 року про залишення частини позовних вимог без розгляду скасувати, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді