Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2036/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

02 листопада 2015року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді: Казидуб О.Г.

при секретарі: Зайцевій О.І.

прокурора : Алєксєєнко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси цивільну справу за позовом Черкаського державного житлово-побутового підприємства «Житлосервіс» до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення -,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення,вказуючи ,що ОСОБА_1 було надано в тимчасове користування ліжко-місце в кімнаті АДРЕСА_1, в якій зареєстровано її місце проживання і в якій вона проживає з 25.04.2003 р. по теперішній час.02 січня 2008 р. з відповідачем був укладений договір №153 про надання ліжко-місця в гуртожитку для одиноких, у відповідності до умов п.1.1. якого ОСОБА_1 було надано в строкове платне користування ліжко-місце в гуртожитку №9 за адресою: АДРЕСА_1. 02 жовтня 2014 р. ОСОБА_1 звернулась до адміністрації ЧД ЖПП .,Житлосервіс" з заявою про реєстрацію місця проживання її новонародженої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в кімнаті АДРЕСА_1.Листом №318 від 03.10.2014 р. ЧД ЖПП „Житлосервіс" повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Положення про Державну міграційну службу України, наказу МВС України про „Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" - ЧД ЖПП „Житлосервіс", на балансі якого перебуває гуртожиток №9, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 не відноситься до органів, уповноважених здійснювати реєстрацію громадян за місцем їх проживання, а тому не уповноважене розглядати та вирішувати питання (надання згоди, відмови) реєстрації місця проживання новонародженої дитини.

Крім того, у відповідності припису п.2.3. Договору на надання ліжко-місця в гуртожитку для одиноких №153 від 02.01.2008 р. листом №315 від 02.10.2014 р. ЧД ЖПП „Житлосервіс" повідомило ОСОБА_1 про дострокове розірвання цього договору за 15 днів до виселення без надання іншого житлового приміщення.

Відповідач вимогу ЧД ЖПП „Житлосервіс" про виселення не виконала і продовжує проживати в кімнаті АДРЕСА_1 в складі сім'ї із двох осіб - ОСОБА_1, наймач та ОСОБА_2, дочка ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідка про склад сім'ї додається).

Відповідно до ст. 127 ЖК Української PCP, п. 2 „Примірного положення про гуртожитки" затвердженним постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 p. N 208 (надалі - Примірне положення) - гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української PCP, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним.

Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи.

Крім того, згідно із чч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української PCP працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст.125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Так, ст. 125 ЖК Української PCP, п. 41 Примірного положення визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, а саме у разі, якщо робітники і службовці припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією за власним бажанням, не може бути виселено певне коло осіб, у тому числі одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

За змістом наведеного ст. 125, ч. З ст. 132 ЖК Української PCP застосовуються до

житлових правовідносин, одним із суб'єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Відповідно до ч.2 ст.810 ЦК України - підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом.

Відносини, які виникають у зв'язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом Української PCP та іншими актами житлового законодавства (ч. 1 ст. З ЖК Української PCP).

Глава 4 Житлового кодексу "Користування гуртожитками" Української PCP не передбачає застосування до цих правовідносин положень ст. 61 - 68 ЖК Української PCP, оскільки порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання встановлюється Примірним положенням про гуртожитки.

Відповідно до п. 15 Примірного положення жила площа в гуртожитку не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом.

Мешканці гуртожитку наймають жилу площу у підприємства, на якому вони працюють, тимчасово, на період роботи на умовах, визначених Главою 4 ЖК Української PCP та Примірним положенням про гуртожитки.

Укладення договору оренди жилої площі у гуртожитку (договору про надання житлової площі у тимчасове користування) між підприємством - власником (балансоутримувачем) гуртожитку та особою, яка не перебуває у трудових відносинах з підприємством, не суперечить засадам цивільного законодавства про свободу договору (п. З ч. 1 ст. З ЦК України), однак, виходячи з положень ч. 1 ст. 203 ЦК України - такий правочин не є чинним, оскільки суперечить ЖК Української PCP.

Отже, при виселенні осіб, які проживають у гуртожитках, що належать до державної та комунальної власності, не на підставах, визначених Главою 4 ЖК Української PCP, а на підставі договорів оренди (договорів про надання житлової площі у тимчасове користування), слід виходити з того, що надання жилої площі було здійснено з порушенням діючого житлового законодавства, а тому не можна вважати, що особа проживає в гуртожитку на законних підставах, і ця особа підлягає виселенню із застосуванням ст. 127 - 129 ЖК Української PCP.

При цьому, закріплені в ст. 125 та ч. З ст. 132 ЖК Української PCP гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах.

ОСОБА_1 не перебувала і не перебуває з ЧД ЖПП „Житлосервіс" в трудових відносинах.

Вселення в кімнату неповнолітньої доньки всупереч вимог п.17 Примірного положення ОСОБА_1 здійснила без дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації, так як кімната АДРЕСА_1 не перебувала у її відособленому користуванні.

ОСОБА_1 було надано в тимчасове користування тільки одне ліжко-місце в цій кімнаті, а отже, фактично ОСОБА_1 самоправно зайняла всю житлову площу кімнати АДРЕСА_1, не має правових підстав для користування цим житловим приміщенням, і тому, підлягає виселенню разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення. Просять виселити ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з кімнати АДРЕСА_1 - без надання іншого житлового приміщення та судові витрати стягнути з ОСОБА_1 на користь ЧД ЖПП «Житлосервіс».

Представник позивача за довіреністю Штепа А.І. позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі та зазначив ,що відповідно до статуту Черкаського державного житлово-побутового підприємства «Житлосервіс»,вид діяльності є надання освітніх послуг в галузі курсового професійно-технічного навчання(перепідготовки) кваліфікованих робітників,відповідачка в них в трудових відносинах не перебуває та не перебувала,а тому повинна бути відповідно до вимог закону виселена.

Відповідачка позов не визнала з підстав викладених в запереченні (арк.спр.34-38) та просила в позові відмовити повністю ,суду пояснила ,що вона ОСОБА_1 в гуртожитку №9 за адресою АДРЕСА_1 фактично проживала з 2001 року,оскільки працювала в організації ЧСУ-140,було подано клопотання про поселення та було відповідачу видано ордер на поселення від ЖКП»Обрій « ,директор ОСОБА_4,якому належав гуртожиток на той час. Ордер було здано коменданту гуртожитку в обмін на ключа від кімнати. Як зазначає позивачка,що вона з 2002 року по2003р. проживала ,а потім була прописана на 1 рік з 2002 року по 2003р. прописана постійно..

Прокурор інтересах відповідачки просила в прозові відмовити ,оскільки відповідачка вселена на законних підставах,на підставі ордеру,на даний час ордер дійсний,іншого житла не має,на утриманні має малолітню дитину.

Представник органу опіки та піклування за довіреністю Дахновська Т.В. заперечувала проти задоволення позову,оскільки відповідачка сама виховує дитину ,є матір»ю одиночкою, вселена в кімнату по ордеру , тому зареєструвала дитину за своїм місцем проживання.

Суд ,заслухавши представника позивача за довіреністю ОСОБА_3 ,відповідачку,прокурора Олексенко О.А. в інтересах відповідачки, представника органу опіки та піклування за довіреністю ОСОБА_5,вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи ,приходить до висновку ,що в позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК).

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Правовий режим гуртожитків урегульований главою 4 цього Кодексу.

Статтями 127, 128, 129 ЖК України, а також п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208, передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Як зазначено п. 14 Примірного положення про гуртожитки вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера.

Між тим, правовідносини, що виникли у даній справі мають регулюватись положеннями Глави 4 Житлового кодексу "Користування гуртожитками", оскільки порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання встановлюється Примірним положенням про гуртожитки.

В судовому засіданні встановлено ,що відповідачці ОСОБА_1 видано ордер 02.04.2002 року на поселення на жилу площу (ліжко-місце )в гуртожитку АДРЕСА_1для одиноких №440 серія ОЖХ від ЖПП»Житлосервіс» корпорації «Укрбуд» відповідно до заяви , тимчасово на 1 рік,ордер було здано коменданту гуртожитку в обмін на ключа від кімнати.

04 квітня 2003 року оскільки закінчився термін приписки відповідачці відповідно до її заяви видали ордер на поселення на жилу площу (ліжко-місце )в гуртожитку АДРЕСА_1 серія ОЖХ для одиноких постійно, в даній кімнаті ОСОБА_1 зареєстровано місце проживання і в якій вона проживає з 25.04.2003 р. по теперішній час(арк.спр.№75,76).

02 січня 2008 р. з відповідачем був укладений договір №153 про надання ліжко-місця в гуртожитку для одиноких, у відповідності до умов договору п.1.1. якого ОСОБА_1 було надано в строкове платне користування ліжко-місце в гуртожитку №9 за адресою: АДРЕСА_1,який діє.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок,квартира,інше приміщення,придатне для проживання в ньому(гуртожиток,готель, тощо) у відповідному населеному пункті,в якому фізична особа проживає постійно,переважно або тимчасово.

02 жовтня 2014 р. ОСОБА_1 звернулась до адміністрації ЧД ЖПП .,Житлосервіс" з заявою про реєстрацію місця проживання її новонародженої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в кімнаті АДРЕСА_1

Листом №318 від 03.10.2014 р. ЧД ЖПП „Житлосервіс" повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Положення про Державну міграційну службу України, наказу МВС України про „Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" - ЧД ЖПП „Житлосервіс", на балансі якого перебуває гуртожиток №9, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 не відноситься до органів, уповноважених здійснювати реєстрацію громадян за місцем їх проживання, а тому не уповноважене розглядати та вирішувати питання (надання згоди, відмови) реєстрації місця проживання новонародженої дитини.

Листом №315 від 02.10.2014 р. ЧД ЖПП „Житлосервіс" повідомило ОСОБА_1 про дострокове розірвання цього договору за 15 днів до виселення без надання іншого житлового приміщення. у відповідності припису п.2.3. Договору на надання ліжко-місця в гуртожитку для одиноких №153 від 02.01.2008 р. Відповідач вимогу ЧД ЖПП „Житлосервіс" про виселення не виконала і продовжує проживати в кімнаті АДРЕСА_1 в складі сім'ї із двох осіб - ОСОБА_1, наймач та ОСОБА_2, дочка ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 4, статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно вимог вищевказаної статті місцем проживання відповідачки дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, є місце проживання її матері відповідачки по справі ОСОБА_6, по місцю реєстрації АДРЕСА_1.

Відповідно до листа Управління житлово-комунального господарства Черкаської обласної адміністрації від 19.03.2015 року ,який адресовано ОСОБА_1 (арк.спр.44), що на підставі Закону України від 04.09.2008 № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» , здійснюється регулювання правових, майнових, економічних, соціальних, організаційних питань щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. На виконання Закону України «Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки», розроблена «Обласна програма передачі гуртожитків Черкаської області у власність територіальних громад на 2011-2014 роки» , яку затверджено рішенням Черкаської обласної ради від 28.12.2010 № 3-5/VI. Метою Програми є забезпечення передачі гуртожитків, які є об'єктами державної власності, а також тих, що не є об'єктами права державної власності та перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, утворених у процесі приватизації чи корпоратизації. Гуртожиток по АДРЕСА_1, знаходиться у державній формі власності та включений до переліку гуртожитків, які передбачається передати у власність територіальних громад Черкаської області протягом 2011-2014 років зазначеної Програми. На даний час, зазначений гуртожиток до комунальної власності громади міста Черкаси не переданий.

З 01 січня 2009 року вступив в дію Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»,який спрямований на врегулювання порядку приватизації кімнат в гуртожитках. Сфера цього закону поширюється на громадян ,які на законних підставах тривалий час(не менше 5 років) зареєстровані та проживають у гуртожитках,призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей та не мають іншого власного житла.

Суд не погоджується думкою представника позивача за довіреністю ОСОБА_3,що при виселенні осіб, які проживають у гуртожитках, що належать до державної та комунальної власності, не на підставах, визначених Главою 4 ЖК Української PCP, а на підставі договорів оренди (договорів про надання житлової площі у тимчасове користування), слід виходити з того, що надання жилої площі було здійснено відповідачці ОСОБА_1 з порушенням діючого житлового законодавства, а тому не можна вважати, що особа проживає в гуртожитку на законних підставах, і ця особа підлягає виселенню із застосуванням ст. 127 - 129 ЖК Української PCP,а тому , закріплені в ст. 125 та ч. 3 ст. 132 ЖК Української PCP гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах, але як вбачається з матеріалів справи відповідачка в кімнату 605 була вселена не самоправно ,а на підставі ордеру (арк.спр.76), доказів неправомірності вселення позивачки суду позивачем не надано.

Відповідачка ОСОБА_1 не перебувала та не перебуває з ЧД ЖПП „Житлосервіс" в трудових відносинах,іншого житла не має.

Також суд враховує ,що відповідно до статуту Черкаського державного житлово-побутового підприємства «Житлосервіс», із змінами вид діяльності є надання освітніх послуг в галузі курсового професійно-технічного навчання(перепідготовки) кваліфікованих робітників.

Відповідно до ч.1п.17 Примірного положення ,зазначено ,що громадяни ,які проживають у приміщеннях,що перебувають у їх відособленому користуванні,вправі вселити в займані приміщені своїх неповнолітніх дітей,а тому на думку суду відповідачка правомірно звернулася з заявою про реєстрацію своєї малолітньої доньки в даній кімнаті. Також відповідачка сплачує вартість за 2 ліжко - місця,тобто за кімнату.

А тому враховуючи вищевикладене ,суд вважає , що правомірність вселення в гуртожиток ОСОБА_1 відбулося на законних підставах ,про що в судовому засіданні доведено належними та допустимим доказами . Відповідачка ОСОБА_1 в кімнаті АДРЕСА_1 гуртожитку ,що розташований за адресою АДРЕСА_1/,проживає більше 10 років,належним чином оплачує за користування житлом та комунальні послуги та відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Придніпровського району від 07.10.2015 року №4035 (арк.спр.133) відповідачка перебуває на обліку у відділі соціальної допомоги управління соціального захисту населення Придніпровського району,як отримувач допомоги на дітей одинокої матері,дочка ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1,відноситься до передбаченої законом ст.125 ЖК України) категорії осіб ,які виселенню із гуртожитків без надання іншого жилого приміщення відповідно до положень ст.132 ЖК України не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.125, 127, 128, 132 ЖК України, Глави 4 Житлового кодексу ст.ст. 3, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208-, суд-,

В И Р І Ш И В :

В позові Черкаського державного житлово-побутового підприємства «Житлосервіс» про виселення ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 10 днів.

Головуючий: О. Г. Казидуб