АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц-791/3018/2015 р. Головуючий в І інстанції: Дорошинська В.Е.
Категорія: 48 Доповідач: Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року листопада місяця 18 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової О.М.
СуддівІванової І.П.
Прокопчук Л.П.
При секретаріПрушинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 10 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно трудового договору вона працювала на посаді продавця-консультанта в магазині «Giardini», власником якого є відповідач. 03.05.2015 року вона звільнилась з роботи, однак розрахунок в день звільнення з нею не було проведено.

Також їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона одна утримує 6-річну дитину і заробітна плата є їх єдиним джерелом існування.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 4404, 48 грн. в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, про залишення позову без задоволення. Апелянт посилається на те, що судом не враховано всі обставини, які повинні були вплинути на судове рішення.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали, що є у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 згідно трудового договору працювала на посаді продавця-консультанта в магазині «Giardini», власником якого є відповідач. Щомісячна заробітна плата позивачки складала 1250 грн.

03 травня 2015 року трудовий договір між сторонами розірвано.

Відповідно до звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ОСОБА_6 в травні 2015 року була нарахована заробітна плата в сумі 1876, 67 грн.

Відповідач не заперечує, що заробітну плату позивачці не виплатив, а також не спростовує розмір її середньомісячної заробітної плати.

За викладених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з роботодавця, який при звільненні працівника не здійснив з ним повного розрахунку підлягає стягненню середній заробіток з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

Розрахунок суми, яка підлягає стягненню на користь позивачки зроблено на час пред'явлення нею позову, тобто на 19.08.2015 року.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою КМ України №100 від 08.02.1995 року середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації,

встановленим з дотриманням вимог законодавства.

За графіком роботи позивачки, який був обумовлений у трудовому договорі кількість робочих днів на місяць складала 21 (два вихідних дня після чотирьох днів робочих).

Середньоденний заробіток її складає 59,52 грн. (1250 грн: 21 день).

Кількість робочих днів у період з 04.05.2015 року по 19.08.2015 року складає 74. Отже до виплати позивачці за час затримки розрахунку належить 4404, 48 грн.

Правильним є рішення суду й в частині відшкодування на користь позивачки моральної шкоди.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції враховано при визначенні моральної шкоди обставини, що підлягали врахуванню і колегія суддів з висновком суду погоджується.

Обставина, на яку посилається апелянт, не погоджуючись із рішенням суду, а саме те, що позивачка має перед ним заборгованість у сумі 7971,33 грн. не може бути прийнята до уваги з таких підстав.

Статтею 136 КЗпП України, якою регулюється порядок покриття шкоди, заподіяної працівником передбачено, що відрахування із заробітної плати за розпорядженням власника допускається лише у випадку, якщо розмір шкоди не перевищує середнього місячного заробітку. Розпорядження власника може бути звернуто до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові.

У решті випадків покриття шкоди проводиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2015 року, тобто, ще до звільнення позивачки, відповідачем видано наказ про утримання з її заробітної плати шкоди в розмірі 7971,33 грн., що значно перевищує її заробітну плату. З наказом позивачка не ознайомлена. (а.с.57). Її звернення до компетентних органів (а.с.10-16) свідчать про те, що позивачці навіть не було відомо про існування зазначеного наказу.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: