АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5797/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 640/4423/15-ц Діденко С.А.
Категорія: договірні Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Зазулинської Т.П.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м.Харкова від 01 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА :

11 березня 2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог 18.06.2015 року, просив стягнути з відповідача на його користь 27410, 34 грн. заборгованості за кредитним договором № HAEERX11280058 від 15.06.2005 року витрати по сплаті судового збору в розмірі 274, 10 грн. ( а.с.33-35).

Вказані вище вимоги обгрунтовував тим , що на підставі зазначеного кредитного договору, відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 1115, 40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку.

Представник позивача зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду , що підписана разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком Договір та відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в порядку щомісячного платежу для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно до умов.

Як на підставу стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості представник позивача зазначає, що відповідач свої зобов»язання не виконує та станом на 03.02.2015 року має заборгованість в розмірі 47745,12 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1155,40 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 13666, 47 грн., 196,35 грн. заборгованості за комісією за користування кредитом та 32766,90 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором.

Представник позивача також зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2012 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 22116, 22 грн. та різниця між стягнутою за рішенням суду та наявною заборгованістю становить 25628, 90 грн., а також складається зі штрафів 500,00 грн. фіксованої частини, 1281, 45 грн. процентної складової.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 01 липня 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з»ясування судом обставин справи.

Представник позивача зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не перевірив ту обставину, що зазначене рішення суду від 24.06.2012 року відповідач не виконав, а також прийшов до помилкового висновку що наявність такого рішення є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України, є підставою для розгляду вказаної справи за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що укладеного між позивачем та відповідачем 15.06.2015 року кредитного договору № HAEERX11280058 відповідно до умов якого , відповідач отримав кредит в розмірі 1115 ,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом .

Вказаний договір укладено у формі заяви відповідача як позичальника з підписанням вказаної заяви представником Банка, в якій відповідач виразив свою згоду, що вказана заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка та тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір ( а.с.7).

Як свідчить зазначена Заява, позивач надав відповідачу строковий кредит в зазначеному розмірі на строк 12 місяців до 14.06.2007 року включно.

Вказана заява також свідчить про те, що при її підписанні сторони встановили, що згідно п. 4.2 Умов при порушенні Позичальником зобов»язань по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11,83 % в місяць, розрахованих від суми залишку погашеної заборгованості за кредитом та вказана Заява відповідача не містить такої умови як його зобов»язання Позичальника сплати Банку пеню за прострочення виконання зобов»язань по погашенню кредиту.

Надані ж позивачем умови споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» («Стандарт»), пункт 5.1 яких передбачає право Банку отримати, а зобов»язання Позичальника сплатити Банку пеню в розмірі 0, 15% від простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу, не підписані відповідачем, доказів того, що саме з такими умовами він був ознайомлений, позивач суду не надав.

Більш того, зміст пункту 4.2. зазначених Умов не відповідає змісту таких умов, погоджених сторонами у зазначеній Заяві відповідача та передбачає сплату Позичальником відсотків при порушенні зобов»язань по погашенню кредиту, передбачених Заявою у подвійному розмірі від розміру зазначеному у Тарифах та Заяві, тоді як в Заяві пункт 4.2. Умов визначено такий розмір у вигляді 11, 83 % на місяць (а.с.9-12).

Таким чином, вказані вище обставини справи та зазначені в заяві умови договору свідчать про те, що строк його дії закінчився 14.06.2007 року , а також про відсутність підстав для застосування до виниклих між сторонами правовідносин наданих позивачем Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Згідно до вимог частин 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2012 року відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 22116,22 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1115,40 грн., за відсотками-7946,95 грн., за комісією - 196,35 грн., пеня в розмірі 11328,18 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн. та 1029,84 грн. штрафу (процентної складової) ( а.с.3-4).

Як свідчить вказане рішення суду зазначена заборгованість стягнута з відповідача на користь позивача станом на 25.11.2011 року.

Матеріали справи також свідчать про те, що вказане рішення суду не виконано ( а.с.60-64).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

В ч.2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаних сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В абз.1, 2 п.17 роз»ясень, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено , що зобов»язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом ( ч.1 ст. 598 ЦК України) .Такі підстави, зокрема, зазначені в ст.ст. 599-601 ,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов»язання залишаються невиконаними належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Вказані обставини справи, а саме: закінчення строку дії договору, ненадання позивачем доказів наявності у нього права на стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов»язанння за зазначеним кредитним договором, невиконання відповідачем рішення суду від 26 квітня 2012 року та вимоги зазначених вище норм матеріального права свідчать про наявність у позивача права на вимогу щодо відповідальності відповідача у зв»язку з простроченням ним виконання грошового зобов»язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України та про відсутність підстав про повторне стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та штрафів, а також процентів за користування кредитними коштами та пені , право на стягнення якої позивачем не доведено.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором з підстав, встановлених ч.2 ст. 625 ЦПК України, позивач до суду не звертався та як на підставу своїх вимог посилається на наявність діючого зазначеного вище кредитного договору та просить стягнути різницю такої заборгованості , стягнутої за рішенням суду від 26 квітня 2012 року та її наявності станом на 03.02.2015 року ( а.с. 33-35).

Відповідно ж до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких судова колегія погоджується з висновком суду щодо відмови позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст. ст.303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України,судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Г. Гальянова

Судді : Т.П. Зазулинська

Т.М. Костенко