Справа № 349/1242/14-ц
Провадження № 22-ц/779/373/2015
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

за участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

сільського голови Байди Л.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Княгинецької сільської ради, сільського голови с. Княгиничі Байди Леоніда Федоровича про визнання права власності на майновий пай та стягнення моральної шкоди,- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 26 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що ним на підставі договорів купівлі-продажу в жовтні-листопаді 2010 року отримано 101 сертифікат про право власності на майновий пай в СК «Княгиничі» на суму 102429 грн., проте сільський голова с. Княгиничі відмовив у видачі свідоцтва про право власності на майновий пай. Дана відмова оскаржена до суду, за наслідком чого постановою Франківського районного суду м. Львова від 18.10.2012 року, залишеної в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 року, визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Княгинецької сільської ради та зобов'язано Байду Л.Ф. провести реєстрацію 101 договору купівля-продажу майнових прав в СК «Княгинині» та видати одне свідоцтво про право власності на майновий пай в сумі 102429 грн. Проте, голова Княгинецької сільської ради відмовився виконувати рішення суду, за що двічі був оштрафований, а виконавче провадження було закрито на підставі ст.89 ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки свідоцтво про право власності на майновий пай не видано, позивач обмежений в реалізації цього права, а саме не має можливості приймати участі у зборах пайовиків та вимагати виділення пайового майна в натурі. Протиправною поведінкою, що виявилась у безпідставному триваючому невизнанні права власності, невиконанні рішення суду голова Княгинецької сільської ради завдав позивачу душевних страждань. За наведених доводів просив визнати право власності на майновий пай в СК «Княгиничі» на суму 102429 грн. та стягнути з голови Княгинецької сільської ради Байди Л.Ф. моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду від 26.12.2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Апелянт посилається на ст.392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак невизнання права власності іншими особами дає власнику майна абсолютне, гарантоване державою право на позов. Невизнання головою Книягинецької сільської ради Байдою Л.Ф. права власності на майновий пай є причиною невиконання ним постанови Франківського районного суду м. Львова від 18.10.2012 року.

Суд залишив поза увагою постанову державного виконавця від 30.07.2014 року про закриття виконавчого провадження на підставі ст.89 ЗУ «Про виконавче провадження» - у зв'язку з повторним невиконанням боржником рішення суду без поважних причин. Оскільки відповідно до ст.5 цього закону завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, судом порушено право на ефективний засіб юридичного захисту.

Рогатинським районним судом не враховано висновки Верховного суду України, викладені в постанові №6-20цс11 відповідно до яких законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Також в порушення п.3 ст.215 ЦПК України в рішенні суд першої інстанції не навів мотивів, з яких вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення - не навів мотивів відмови в позові в частині стягнення моральної шкоди.

Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове,яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дії боржника щодо невиконання судового рішення, яким встановлено, що ОСОБА_2 законно набув права власності на майновий пай на підставі договорів купівлі-продажу та зобов'язано боржника провести реєстрацію 101 договору купівлі-продажу майнових паїв в СК «Княгиничі» та видати одне свідоцтво про право власності на майновий пай, не можна вважати обставиною, що свідчила би про наявність у позивача підстав для звернення до суду з позовом у порядку ст.392 ЦК України.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального права та дійсним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції постановою Франківського районного суду м. Львова від 18.10.2012 року, яке залишене без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Княгинецької сільської ради та зобов'язано сільського голову с. Княгиничі Байду Л.Ф. провести реєстрацію 101 договору купівлі-продажу майнових паїв в СК «Княгиничі» та видати одне свідоцтво про право власності на майновий пай в сумі 102429 грн.

Постановою від 30.07.2014 року головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рогатинського районного управління юстиції виконавче провадження з примусового виконання даного рішення закінчено відповідно до ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв'язку з повторним невиконанням сільським головою рішення суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.89 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Жодних доказів реагування правоохоронних органів на відмову сільського голови виконати рішення суду у матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом права, яке вже визнавалось в процесі розгляду справи в адміністративному провадженні. Так, постановою Франківського районного суду від 18.10.2012 року зобов'язано голову Княгинецької сільської ради видати ОСОБА_2 одне свідоцтво про право власності на майновий пай в сумі 102429 грн., яке по суті є правовстановлюючим документом. За наведених обставин заявлений ОСОБА_2 позов про визнання права власності на майновий пай, тільки з тих підстав, що існують труднощі у виконанні постанови суду про отримання правовстановлюючого документа, є безпідставним та не підлягає захисту.

Рішення суду в частині відмови в відшкодуванні моральної шкоди ухвалено з дотриманням норм ст.ст. 23, 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 року N 4, оскільки така позивачем не доведена.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 26 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський