Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 листопада 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Кошабаєвни про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що він є власником квартири № 30, яка розташована в будинку № 59 по вулиці Пушкінська в м. Біла Церква, Київської області, що підтверджується договором дарування квартири від 24.06.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2859. Крім нього, у вказаній квартирі, зареєстрована відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сімї № 02/13 від 28.08.2015 року, наданою Білоцерківським виробничим підприємством «Весна» Українського товариства глухих. Позивач та відповідач зареєстрували шлюб 27.04.1991 року та розірвали його 25.06.2008 року. Відповідач з 2013 року у вказаній квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні, і тому позивач просить суд визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належно, подав до суду, через канцелярію суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, позов підтримує, на задоволенні позову наполягає та просить суд стягнути з відповідача додаткові судові витрати в розмірі 320 грн. 00 коп., понесені ним на оплату виклику відповідача до суду.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином, за місцем її реєстрації, причини неявки суду не повідомила, а тому суд, згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що позивач є власником квартири № 30, яка розташована в будинку № 59 по вулиці Пушкінська в м. Біла Церква, Київської області, що підтверджується копією договору дарування квартири від 24.06.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2859 та реєстровим написом Білоцерківського МБТІ від 26.06.1997 року. Крім позивача, у вказаній квартирі, зареєстрована відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сімї № 02/13 від 28.08.2015 року, яка видана Білоцерківським виробничим підприємством «Весна» Українського товариства глухих. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-2967 від 30.05.2008 року, яке набрало законної сили 19.06.2008 року, що підтверджується копією виписки з даного рішення. Відповідач з 2013 року у вказаній квартирі не проживає, що підтверджується копією акту від 27.08.2015 року, складеного Білоцерківським виробничим підприємством «Весна» Українського товариства глухих. Відповідач залишила вказану квартиру, забравши всі свої речі, тобто більше одного року не проживає в спірній квартирі, вказане житло відповідач не утримує, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не займається, утриманням житлового приміщення та оплатою комунальних послуг займається лише позивач, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР члени сім»ї власника будинку (квартири) зобов»язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім»ї власника зобов»язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території по проведенню ремонту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 була членом сім»ї власника квартири, тобто позивача, однак, на даний час вона не є членом сімї позивача, та не бере участі у витратах по утриманню квартири, про що свідчать копії квитанцій про сплату комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Згідно ст. 156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником не позбавляє права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі позивача понад один рік, а отже втратила право користування вказаною квартирою.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними, і тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору та 320 грн. 00 коп. витрат, понесених на розміщення оголошення у пресі про виклик відповідача до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 72, 150, 156 ЖК УРСР, ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212-215, 224, 225, 228, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 Кошабаєвну такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою № 30, яка розташована в будинку № 59 по вулиці Пушкінська в м. Біла Церква, Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 Кошабаєвни на користь ОСОБА_1, понесені ним судові витрати в розмірі 563 гривні 60 копійок.

Рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя ОСОБА_3