Справа №345/3014/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2015 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Сухарник І.І.

секретаря судового засідання Мостової Ю.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуші адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, суд

встановив:

що позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що постановою Калуського міськрайонного суду від 31.12.2010 року зобовязано УПФУ в м.Калуші та Калуському районі здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.09.2009р. по 09.11.2010р. Постановою Львівського Апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012 року, постанову Калуського міськрайонного суду від 31.12.2010 року скасовано і прийнято нове рішення, яким було визнано дії УПФУ в м. Калуші та Калуському районі щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії неправомірними та зобовязано УПФУ в м. Калуші та Калуському районі повести перерахунок та виплату призначеної пенсії, як особі яка віднесена до І категорії громадян та є інвалідом ІІІ групи захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі встановленому ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи із 12.02.2010р. до виникнення обставин, з якими закон повязує зміну чи припинення спірних правовідносин, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення суду було відкрите виконавче провадження ВП №33785158, на виконання якої УПФУ надало відповідь № 285/П-15 від 26.09.2012р. та № 310/П-15 від 31.10.2012р. де вказано суму перерахунку становить 61263,13 грн., однак до цього часу постанову суду виконано тільки по 22.07.2011р.

Таким чином ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду про стягнення із УПФУ в м. Калуші та Калуському районі 114730,44 грн. з яких 61263,13 грн. невиплаченої пенсії; 46690,31 грн. та 3% річних у розмірі 6777,55 грн. за весь період не виплати пенсії.

У судове засідання представник позивачки ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак направив суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності та позивачки ОСОБА_1, позов підтримує та просить його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, однак направила суду заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позов не визнає з підстав наведених у запереченні на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав:

Встановлено, що постановою Калуського міськрайонного суду від 31.12.2010 року зобовязано УПФУ в м. Калуші та Калуському районі здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.09.2009р. по 09.11.2010р. (а.с. 65).

Постановою Львівського Апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012 року, постанову Калуського міськрайонного суду від 31.12.2010 року скасовано і прийнято нове рішення, яким було визнано дії УПФУ в м. Калуші та Калуському районі щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії неправомірними та зобовязано УПФУ в м. Калуші та Калуському районі провести перерахунок та виплату призначеної пенсії, як особі яка віднесена до І категорії громадян та є інвалідом ІІІ групи захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі встановленому ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи із 12.02.2010р. до виникнення обставин, з якими закон повязує зміну чи припинення спірних правовідносин, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум (а.с. 67-69).

Згідно листів № 285/П-15 від 26.09.2012р. та № 310/П-15 від 31.10.2012р. Управління пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі повідомило, що немає можливості виконати рішення суду, у звязку з відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету України (а.с. 8-11).

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 2ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналіз наведених норм права вказує на те, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином суд вбачає, що відповідач без звернення до суду з приводу розяснення постанови Львівського Апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012 року фактично обмежив її права шляхом встановлення всупереч постанови суду терміну виплати пенсії із 12.02.2010р. по 22.07.2011 року.

В силу вимог ч.3ст.61 ЦПК України обставини справи, які встановлені в постанові Львівського Апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012р. не підлягають доказуванню.

Згідно із розрахунком матеріальної шкоди, наданого відповідачем розмір недоплати склав 61263,13 грн., яка підлягає стягненню на користь позивачки з УПФУ в м. Калуші так Калуському районі. Відповідно до розрахунків збитків від інфляції, сума індексу інфляції становить 46690,31 грн., та 3% річних за весь період не виплати пенсії 6777,55 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки (а.с. 27-29).

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату коштів позивачці, як на причину невиконання покладених на державу зобов'язань, суд не бере до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Дана правова позиція суду узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року в справі «Кечко проти України» зазначив, що держава самостійно визначає, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно поданої заяви про стягнення з відповідача судових витрат за надання правової допомоги та судовий збір по справі не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» особа, яка надавала правову допомогу має право на таку компенсацію, що не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи. Проте представником позивача у всупереч даній нормі не надано суду документальних підтверджень, що він є фахівцем у галузі права та розрахунок понесених витрат у звязку із фактичними затратами часу на ведення справи.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд -

вирішив:

позов задоволити. Стягнути з Управління пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі в користь ОСОБА_1 кошти в сумі 114730,44 грн. з яких не виплачена пенсія у розмірі 61263,13 грн., індекс інфляції у розмірі 46690,31 грн., 3% річних за весь період не виплати пенсії у розмірі 6777,55 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу проголошення.

Головуючий: