Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Пушкарьової С.П.

при секретарі Четвертак Л.М.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК» Промстройсервіс», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «СК Промстройсервіс», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В позові ОСОБА_1 вказав, що згідно наказу № 448к від 03.13.2013 він був прийнятий на роботу на посаду сторожа до ТОВ «СК» Промстройсервіс». 01.04.2015 наказом № 146к від 30.04.2015 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вказане звільнення з посади позивач вважає незаконним та безпідставним, виходячи з нижчевикладеного.

По-перше, на думку позивача, відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, оскільки з наказом про звільнення з роботи його ознайомлено не було, копію вказаного наказу він не отримував, надати пояснення з питання відсутності на роботі йому відповідач не пропонував.

По-друге, причини звільнення позивача, наведені в наказі про звільнення не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки до теперішнього часу позивачу невідомо коли він був відсутній на роботі без поважної причини, так як згідно запису № 13 у його трудовій книжці він був звільнений з роботи з 01.04.2015, а заробітна плата за 30 календарних днів йому була нарахована в сумі 930,15 гривень, а в табелі виходу на роботу проставлені всі без винятку календарні дні, що підтверджується довідкою ТОВ «СК» Промстройсервіс» за № СК000000037 від 08 червня 2015 року та свідчить про відсутність прогулу в розумінні п.4 ст. 40 КЗпП України та, як наслідок, про незаконність дій відповідача щодо звільнення позивача.

В кінці квітня 2015 року позивач отримав повідомлення від ТОВ «СК» Промстройсервіс» за № 49 від 20 квітня 2015 року, в якому йому пропонувалося з'явитися до відділу кадрів з питання встановлення графіку виходу на роботу на травень 2015 року.

В результаті незаконного звільнення позивачу не була нарахована середньомісячна

заробітна плата, а тому, на думку позивача, відповідач має поновити його на посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Внаслідок вказаних дій з боку відповідача позивачу було завдано моральних страждань, які полягають в позбавлення гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя; втраті душевного спокою, постійному перебуванні у роздратованому стані та відсутності засобів для забезпечення належного рівня життя. Вказані моральні страждання нанесені незаконними діями відповідача можуть негативно відобразитись на стані здоров'я позивача, оскільки він є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням та призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

На думку позивача розмір моральної шкоди становить 200 000 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд поновити його на посаді сторожа у ТОВ «СК Промстройсервіс»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобовязати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Згідно письмових заперечень відповідач просив відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідач зазначив, що позивач ОСОБА_1 працював сторожем у ТОВ «СК Промстройсервіс» з 03 жовтня 2013 року. Відповідно до витягу з табелю обліку використання робочого часу робочими змінами позивача у квітні 2015 року мали бути такі дні: 1,2,3, 6, 7, 8, 9, 10, 14, 15, 16, 17, 20, 21,22, 23, 24, 27, 28, 29 та 30 квітня. Однак ОСОБА_1 у вказані дні на роботу не вийшов. 29 квітня 2015 року на вимогу відповідача ОСОБА_1 з'явився на робочому місці, але відмовився надати пояснення щодо причин неявки на робоче місце, документи, що свідчили б про поважність причин відсутності на роботі, не надав та відмовився узгодити графік роботи на травень 2015 року.

Про відмову ОСОБА_1 надати пояснення щодо причин відсутності на роботі було складено відповідний акт, копія якого додається. Наказом №29 від 30.04.2015 ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Оскільки 30.04.2015 ОСОБА_1 не був присутній на робочому місці, то 07.05.2015 відповідач направив позивачу листа з проханням з'явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки.

08 травня 2015 року ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом №29 від 30.04.2015 та наказом (розпорядженням) №146к про припинення трудового договору (контракту), проте письмово підтвердити ознайомлення з вказаним наказом відмовився, про що відповідач склав акт.

Окрім того, факт отримання позивачем 08 травня 2015 року трудової книжки (в журналі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них міститься відповідний запис та підпис позивача (а.с. 62-63) свідчить про те, що ОСОБА_1 дізнався про звільнення саме 08.05.2015.

Відповідач зазначив, що, враховуючи дату подачі ОСОБА_1 заяви про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, позивач пропустив передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду для захисту порушеного права.

Враховуючи відсутність позивача без поважних причин на робочому місці протягом всього місяця, у відповідача були підстави звільнити останнього із займаної посади.

Пунктом 11.6. Статуту ТОВ «СК Промстройсервіс» передбачено, що директор приймає і звільняє працівників товариства, приймає рішення про їх заохочення та накладення дисциплінарних стягнень.

Отже, відповідно до установчих документів відповідача саме директор має право приймати та звільняти працівників.

Видана позивачу довідка від 08.06.2015 про нарахування заробітної плати за квітень у

розмірі 930,15 грн. свідчить про виплату суми компенсації позивачу за невикористану щорічну відпустку відповідно до вимог ч. 1 ст.24 Закону України «Про відпустки».

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа ТОВ «СК Промстройсервіс» є законним, при цьому не допущено порушень чинного трудового законодавства, а отже, на теперішній час відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач підтримав позов з вищевикладених підстав.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що на час звільнення ОСОБА_1 з посади він був заступником директора з охорони праці ТОВ «СК Промстройсервіс» та йому відомо, що з 01.04.2015 сторож ОСОБА_1 не зявлявся на робочому місці. 29.04.2015 він запросив ОСОБА_1 та надав йому для ознайомлення графік роботи на травень місяць 2015 року, однак ознайомлюватися з ним ОСОБА_1 відмовився. 08.05.2015 ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про звільнення, проте письмово підтвердити ознайомлення з вказаним наказом відмовився, про що й складено було акт.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона працює економістом відділу кадрів ТОВ «СК Промстройсервіс» і у кінці травня місяця вона була присутньою при узгодженні з ОСОБА_1 графіку роботи на травень 2015 року. При цьому ознайомитися з графіком роботи та пояснити причини відсутності на робочому місці ОСОБА_1 категорично відмовився, документи, що свідчили б про поважність причин відсутності на роботі, не надав.За вказаним фактом було складено акт, який вона підписала.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює начальником 1ї ділянки підземних робіт ТОВ «СК Промстройсервіс» і був присутнім в кінці квітня 2015 року при узгодженні з ОСОБА_1 графіку роботи на травень 2015 року. ОСОБА_1 ознайомитися з графіком роботи та пояснити причини відсутності на робочому місці відмовився.За вказаним фактом було складено акт, який він підписав.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона працює діловодом ТОВ «СК Промстройсервіс» і була присутня 29.04.2015 при узгодженні з ОСОБА_1 графіку роботи на травень 2015 року. На пропозицію ОСОБА_3 ознайомитися з графіком роботи та пояснити причини відсутності на робочому місці ОСОБА_1 категорично відмовився, документи, що свідчили б про поважність причин відсутності на роботі, не надав.За вказаним фактом було складено акт, який вона підписала.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона працює бухгалтером ТОВ «СК Промстройсервіс» і 08.05.2015 року у присутності діловода ОСОБА_8 та водія ОСОБА_9 надавала для ознайомлення працівнику підприємства сторожу ОСОБА_1 наказ про його звільнення та трудову книжку. ОСОБА_1 відмовився підписувати наказ про звільнення, так як був не згоден з ним, про що було складено акт. Трудову книжку отримав та поставив підпис у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Свідок ОСОБА_9 підтвердив у судовому засіданні, що у його присутності ОСОБА_1 відмовився ставити підпис на наказі про його звільнення з підприємства, про що ОСОБА_7 було складено акт і він (ОСОБА_9Г.) підписав його.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, обєктивності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних

причин.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював сторожем у ТОВ «СК Промстройсервіс» з 03 жовтня 2013 року з неповним робочим часом тривалістю 4 години, оскільки він є інвалідом 2 групи, що підтверджено копією наказу № 448К від 03.10.2015 про прийом на роботу (а.с. 46) та копією трудової книжки (а.с. 5).

При прийнятті на роботу з позивачем було проведено інструктаж з питань протипожежної безпеки, з питань охорони праці, що підтверджено копіями журналів, наданими суду відповідачем ТОВ СК «Промстройсервіс» (а.с. 92-98). Також ОСОБА_1 був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією, про що свідчить особистий підпис позивача (а.с. 46).

Наказом директора ТОВ «СК Промстройсервіс» № 29 від 30 квітня 2015 року «Про порушення трудової дисципліни», період для сторожа ОСОБА_1 з 01.04.2015 по 29.04.2015 визнано прогулом без поважних причин та його звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України з 01.04.2015 (а.с. 65).

Згідно листа відповідача на адресу ОСОБА_1 від 20.04.2015 № 49, останньому було запропоновано зявитися до відділу кадрів «СК Промстройсервіс» для визначення графіків роботи (а.с. 60,61). Згідно доповідної головного інженера «СК Промстройсервіс» ОСОБА_10, ОСОБА_1 був відсутній на роботі в період з 01.04.2015 по 28.04.2015, при появі на роботі 29.04.2015 документів, які б підтверджували поважність пропуску роботи за вищевказаний період, ОСОБА_1 не надано (а.с. 47). Згідно акту від 29.04.2015, складеного співробітниками підприємства відповідача, встановлено, що 29.04.2015 приблизно о 08.00 годині ОСОБА_1 відмовився підписати графік чергувань на травень місяць 2015 року та надати пояснення і документи, які б підтверджували поважність пропуску ним роботи за квітень 2015 року (а.с. 48). Вказані обставини також підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до витягу з табелю обліку використання робочого часу робочими змінами ОСОБА_1 у квітні 2015 року мали бути такі дні: 1,2,3, 6, 7, 8, 9, 10, 14, 15, 16, 17, 20, 21,22, 23, 24, 27, 28, 29 та 30 квітня, однак ОСОБА_1 у вказані дні на роботу не вийшов (а.с. 49).

Відповідно до журналу прийняття-здачі чергувань сторожів «СК Промстройсервіс» встановлено відсутність підпису сторожа ОСОБА_1 у вищевказаному журналі за період з 04.04.2015 по14.05.2015 (а.с. 50-53).

Оскільки 30.04.2015 ОСОБА_1 не був присутній на робочому місці, то 07.05.2015 відповідач направив позивачу листа з проханням з'явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки (лист № 58 від 06.05.2015, а.с. 58).

08 травня 2015 року ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом №29 від 30.04.2015 та наказом (розпорядженням) №146к про припинення трудового договору (контракту), проте письмово підтвердити ознайомлення з вказаним наказом відмовився, про що відповідач склав акт (а.с. 59). Вказані обставини також підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_7ОСОБА_9

Окрім того, факт отримання позивачем 08 травня 2015 року трудової книжки (в журналі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них міститься відповідний запис та підпис позивача) свідчить про те, що ОСОБА_1 дізнався про звільнення саме 08.05.2015 (а.с. 62-63).

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені

для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Пунктом 11.6. Статуту ТОВ «СК Промстройсервіс» передбачено, що директор приймає і звільняє працівників товариства, приймає рішення про їх заохочення та накладення дисциплінарних стягнень.

Отже, відповідно до установчих документів відповідача саме директор має право приймати та звільняти працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Частиною 1 ст. 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

При цьому, законодавець передбачив, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчиненого проступку.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року зі змінами, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

У судовому засіданні встановлено факт відсутності позивача ОСОБА_1 на роботі з 01.04.2015 р. по 29.04.2015 р., без будь-якої поважної причини.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа ТОВ «СК Промстройсервіс» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є законним, порушень чинного трудового законодавства відповідачем ТОВ СК «Промстройсервіс» при цьому не допущено, а отже, відсутні правові підстави для задоволення позову та поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 жодного належного та достатнього доказу на підтвердження того факту, що був відсутній на роботі з 01.04.2015 р. по 29.04.2015 р. з поважних причин не надав.

Пояснення позивача ОСОБА_1 про видачу йому довідки від 08.06.2015 про нарахування заробітної плати за квітень у розмірі 930,15 грн. свідчить про виплату відповідачем суми компенсації позивачу за невикористану щорічну відпустку відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки».

У звязку з відмовою позивачу в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог суд не вирішує питання про застосування строків звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 60, 88, 118-120, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 40 п. 4, 147, 147-1 ч. 1, 148 ч. 1, 149 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК» Промстройсервіс», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_11