Справа № 495/5570/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідачів: не з'явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/5570/15-ц
за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»
про стягнення заборгованості
10.08.2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач-1), ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач-2) та ОСОБА_3 (далі по тексту відповідач-3) про стягнення заборгованості (а.с.2-3).
Так, позивач просить суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів:
- заборгованість у розмірі 1 142,86 доларів США, що за курсом 22,11 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.05.2015 року складає 25 268,63 грн. за кредитним договором № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року;
- судові витрати.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 25.01.2007 року між позивачем та відповідачем-1 було укладено кредитний договір № ODG0АЕ08700004, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач-1 отримав кредит у розмірі 13 017,60 доларів США на строк до 24.01.2012 року зі сплатою процентів. Також, 25.01.2007 року між позивачем,відповідачем-2 та відповідачем-3 були укладені договори поруки №ODG0АЕ08700004/1 та № ODG0АЕ08700004/2, згідно з якими поручителі поручилися перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року. Невиконання відповідачами зобов'язань по укладеним договором зумовило звернення ПАТ «КБ «ПриватБанк» до суду із відповідним позовом.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2015 року відкрито провадження по справі № 495/5570/15-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду (а.с.28).
У судові засідання представник позивача не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.91).
Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відзив або заперечення на позов ПАТ «КБ «ПриватБанк»до суду не надали та в судові засідання не з'явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Так, ухвала суду про призначення слухання справи, судові повістки, а також копія позовної заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» з додатками до неї були надіслані на адреси ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які наявні в матеріалах справи та за якими вони зареєстровані. Між тим, усі документи із визначених адрес були повернуті до суду без вручення адресатам у зв'язку із закінченням терміну зберігання та їх не проживанням за відповідними адресами (а.с.41-56, 57-72, 73-88).
На виконання положень ч.ч. 9, 10 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем ПАТ «КБ «ПриватБанк», у газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» від 13.10.2015 року (випуск № 190/5564) на аркуші 22 було надруковано оголошення, згідно якого Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області викликає в якості відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3у судове засідання, яке відбудуться 22.10.2015 року о 15:00 год. у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Енгельса,27 (зала судових засідань № 23), по цивільній справі № 495/5570/15-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3про стягнення заборгованості. Попереджено, що у разі неявки у судове засідання справа може бути розглянута за відсутності відповідачів (а.с.92-94).
Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідачі в судові засідання не зявилися, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, позивач в судові засідання не зявився, але просив розглянути справу без його присутності та проти винесення заочного рішення не заперечував, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
25.01.2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено кредитний договір № ODG0АЕ08700004 (а.с.12-14), відповідно до умов якого Банк зобов ?язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи шляхом перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1 даного договору. Строк, вид кредита, цілі розмір кредита, процентів, винагороди, розмір щомісячного платежу період оплати платежів, порядок погашення заборгованості по даному Договору, вказані в розділі 7 Договору.
Так, розділом 7 Договору № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року передбачено наступне.
Банк зобов ?язується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу, на строк з 25.01.2007 року по 24.01.2012 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лініїв розмірі 13 017,60 дол. США, на наступні цілі: споживчі цілі в сумі 9 760 дол. США; в розмірі 3 160 дол. США на сплату страхових платежіву випадках і в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору; винагорода за надання фінансового інструмента в розмірі 97,60 дол. США; зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; винагорода за надання фінансового інструмента в розмірі суми 0,14 % від суми виданого кредита щомісячно в період оплати. Періодом оплати вважати період з «10» по «14» число кожного місяця. Погашення заборгованості по цьому договору здійснюється в наступному порядку: в період оплати Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 224,31 дол. США для погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту, процентам, винагороди.
25.01.2007 року між ОСОБА_2 (Поручитель-1), ОСОБА_4 (Поручитель-2) та ПАТ «КБ «ПриватБанк» (Кредитор) були укладені договори поруки №№ ODG0АЕ08700004/1 та № ODG0АЕ08700004/2 (а.с.16-17), відповідно до умов яких Поручителі поручилися перед Кредитором за виконання ОСОБА_1 (Боржник) своїх обовязків, що випливають з кредитного договору № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати винагороди та штрафу.
Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання Боржником обов'язків за кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (пункти 2, 4 Договору поруки).
На виконання умов Договору № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року, ПАТ «КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1, а останній отримав кредит у розмірі 9 760 доларів США, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою про видачу готівки № 1 від 25.01.2007 року (а.с.15).
В свою чергу, ОСОБА_1 в порушення умов Договору № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року не надавав своєчасно ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що підтверджується відповідними розрахунками банку (а.с.5-7), у зв'язку з чим станом на 19.05.2015 року у ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість по Договору № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року на загальну суму 3 389,43 доларів США, яка складається з:
- 1 163,69 дол. США заборгованість за кредитом;
- 593,69 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 358,80 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом;
- 1 273,25 дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;
(від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 2 246,57 дол. США, яка була задоволена рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2012 року з відповідача на користь позивача, різниця становить 1 142,86 дол. США)
Отже, заборгованість достягнення становить 1 142,86 дол. США.
28.05.2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» направило на адреси Позичальника ОСОБА_1 та Поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, повідомлення №30.1.0.0/2-197, згідно з яким повідомило про наявність простроченої заборгованості по Договору № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року на загальну суму 3 379,92 дол. США та необхідність її погашення (а.с.9-11).
Між тим, такі вимоги позивача залишені відповідачами без відповіді та задоволення.
Отже, в добровільному порядку ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виниклу та непогашену заборгованість по Договору № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року не погасили.
Невиконання відповідачами своїх зобов'язань по вищезазначеному договору зумовило звернення ПАТ «КБ «ПриватБанк» до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України).
Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).
Крім того, відповідно до абз.1 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 в порушення умов Договору №ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року та зазначених вище норм чинного законодавства не надавав своєчасно ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто свої зобов'язання, визначені цим договором, виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 19.05.2015 року у ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникла та залишається і наданий час непогашеною заборгованість по Договору №ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року на загальну суму 3 389,43 доларів США, яка складається з:
- 1 163,69 дол. США заборгованість за кредитом;
- 593,69 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 358,80 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом;
- 1 273,25 дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором
Між тим, як встановлено під час розгляду справи, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2012 року (а.с.4) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість по Договору №ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року на загальну суму 2 246,57 дол. США, з яких:
- 1 163,69 дол. США заборгованість за кредитом;
- 434,45 дол.США заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 276 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом;
- 372,43 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.
Таким чином, з урахуванням рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2012 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» по Договору № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 року становить 1 142,86 дол. США, яка складається з:
- 593,69 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 358,80 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом;
- 1 273,25 дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.
Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, оскільки нарахований банком розмір пені в сумі 900,82 дол. США є завищеним, а заборгованість за кредитом у розмірі 1 163,69 дол. США взагалі вже стягнута з відповідача на користь позивача за рішенням суду, а тому розмір пені підлягає зменшенню до 250 дол. США. Саме такий розмір неустойки, на думку суду, відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості.

Крім того, відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України).

Згідно із ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007року укладений між ПАТ «КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_1 з кінцевим терміном повернення кредиту 24.01.2012 року (пункт 7.1 Договору).

Таким чином, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 в порушення умов Договору №ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007року та норм чинного законодавства свої зобов'язання в частині щомісячної сплати платежів у строки, визначені цим договором, виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, кредит у встановлений Договором строк (24.01.2012 року) не погасив, ПАТ «КБ «ПриватБанк»мало право та повинно було звернутися до Поручителів ОСОБА_2І, та ОСОБА_3, з вимогами про погашення боргу або позовом протягом шести місяців саме з 24.01.2012 року (кінцевий термін повернення кредиту).

Між тим, як встановлено матеріалами справи, ПАТ «КБ «ПриватБанк», в порушення ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України та п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернулося до Поручителів ОСОБА_2І, та ОСОБА_3, з вимогами про погашення заборгованості за Кредитним Договором №ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007року лише 28.05.2015 року, а з відповідним позовом до суду 10.08.2015 року, тобто більше, ніж три роки.

Отже, ПАТ «КБ «ПриватБанк»втратило право вимагати від Поручителів ОСОБА_2І, та ОСОБА_3, виконання їх зобов'язань, передбачених договорами поруки від 25.01.2007 року за №№ ODG0АЕ08700004/1 та № ODG0АЕ08700004/2, щодо погашення заборгованості за Кредитним договором № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 рокуу зв'язку із пропущенням встановленого шестимісячного терміну для звернення до них з відповідними вимогами або позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року по справі № 6-263ц15, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим позовна заява ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати понесені ПАТ «КБ «ПриватБанк» при розгляді справи підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509-510, 525-526, 530, 551, 553-554, 559, 612, 625, 1046-1050, 1054-1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги,50, рахунок № 3111, МФО 305299, ):

- заборгованість по кредитному договору № ODG0АЕ08700004 від 25.01.2007 рокув розмірі 492 (чотириста дев ?яносто два) долари США 04 (чотири) центи, що за курсом 22,11 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.05.2015 року складає 10 879 (десять тисяч вісімсот сімдесят дев ?ять) гривень;

- сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви та інші судові витрати в розмірі 379 (триста сімдесят дев ?ять) гривень 99 (дев ?яносто дев ?ять) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко