Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді - Бедьо В.І.

при секретарі - Холмогоровій Л.В.

за участі позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивує тим, що у січні 2014 року до неї за фінансовою допомогою звернувся син ОСОБА_2, який мав намір придбати квартиру.

З метою допомогти сину позивачка в період з 01.01.2014 року по 29.01.2014 рік оформила у різних банках кредити на загальну суму 80 000 гривень, які передала відповідачу. Останній зобов'язувався допомогти виплачувати вказані кредити, однак з того часу уникає зустрічі з позивачкою.

ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач написав розписку, у якій взяв на себе зобов'язання повернути отримані кошти в присутності доньки позивачки - ОСОБА_3

З огляду на те, що відповідач не бажає у добровільному порядку повернути отримані кошти, позивач просить стягнути з нього борг в розмірі 80 000 гривень та суму сплаченого судового збору.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

В судове засідання відповідач та його представник повторно не з'явилися, хоча повідомлялися про місце, час і дату розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_1 уклала кредитні договори з ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «Дельта Банк»та ОТП Банк з метою допомогти сину - відповідачу ОСОБА_2 в придбанні квартири.

Позивачка стверджує, що відповідач написав розписку, в якій зобов'язувався повернути кошти.

Всупереч обіцянкам ОСОБА_2 відмовляється допомагати позивачці ОСОБА_1 сплачувати кошти за кредитними договороми.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачка ОСОБА_1 не надала в судовому засіданні для огляду розписку про отримання ОСОБА_2 в борг грошових коштів коштів у сумі 80 00 гривень, яка відповідно підтвердила б укладення договору позики, умови договору та засвідчила б отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі викладеного, зважаючи, що позивачка не довела належними доказами факт укладення договору позики з відповідачем, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України ст.ст. 60 ч.1, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Бедьо В.І.