АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2933/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся в жовтні 2014 року.

Зазначав, що 21.10.2011 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №500234818, відповідно до умов якого він отримав кредит в сумі 108 560,00 грн., зі сплатою 17,00% річних, строком до 24.10.2016 року, для власних потреб. Відповідно до п.2.8. договору відповідачем встановлена комісійна винагорода за послуги «Альфа-Сервіс» в розмірі 900,00 грн. за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення кредиту. Натомість він не замовляв та не користувався послугами «Альфа-Сервіс» в рамках пакету, а тому вважає п. 2.8. договору таким, що суперечить положенням п.п.10, 11, ч.3 ст.18, Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він є несправедливим, а отже таким що підлягає визнанню недійсним в порядку встановленому ЦК України.

На підставі викладеного просив визнати умови п.2.8. кредитного договору №500234818 від 21.10.2011р., яким визначений розмір комісійної винагороди за дії ПАТ «Альфа-Банк» та умови п.п.1, 3, 5, 6 кредитного договору №500234818 від 21.10.2011р., які в контексті містять посилання на «Розділ 2. Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» несправедливими. Визнати посилання на «Розділ 2. Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які визначені в умовах п.п.1, 3, 5, 6 кредитного договору №500234818 від 21.10.2011 року недійсними, а також, визнати підприємницьку практику ПАТ «Альфа-Банк» нечесною, а кредитний договір №500234818, укладений 21.10.2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 недійсним з моменту його укладення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона забов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 21.10.2011 року між та ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №500234818, відповідно до умов якого позичальник отримав від банку кредит в сумі 108 560,00 грн. зі сплатою 17,00% річних на строк до 24.10.2016 року, для власних потреб.

Згідно п.2.8 кредитного договору комісійна винагорода за послуги «Альфа-Сервіс» (Пакет №7) становить 900,00грн. за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення кредиту.

Пунктом 2.6 встановлено, що платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в термін, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невід'ємною частиною.

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору сума платежу за розрахунковий період (сума мінімального платежу за кредитом) становить 3598,00 грн., яка складається з основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії за інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо) в сталому розмірі 900,00 грн.

Так, відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зі змісту п.6 укладеного договору вбачається, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, в тому числі з інформацією, надання якої передбачено нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього на дату його укладання, що він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням №1142 від 01.04.2011 року, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку та які йому роз'яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Твердження позивача про порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставними, так як при укладанні кредитного договору він був ознайомлений з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, строками і комісіями, процентами за користування кредитом, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та інше.

Згідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підпис позивача на кредитному договору та додатку №1 до нього свідчить про те, що він був належним чином ознайомлений з усією необхідною інформацією і погодився прийняти на себе права та обов'язки, передбачені зазначеним правочином.

Нормами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на ст. 10,60 ЦПК України позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності даного кредитного договору вимогам чинного законодавства.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач звертався до банку з приводу роз'яснення йому положень договору, які були йому незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування.

Позивач також не скористався своїм правом, передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо можливості відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів, з моменту отримання примірника укладеного договору з доданим до нього графіком погашення платежів, без пояснення причин.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та законного висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування банком комісії на підставі п 2.6 кредитного договору є порушенням п. 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», також не можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Колегія суддів не вважає, що умова кредитного договору про сплату комісії є несправедливою, оскільки не є тотожними поняття комісійної винагороди та компенсації як форми відповідальності за невиконання споживачем кредитних послуг договірних зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Альфа-Банк» відносно позивача чинило нечесну підприємницьку діяльність, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження здійснення банком нечесної підприємницької практики, тому зазначені посилання є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач приховав від позивача включення суми комісійної винагороди до щомісячного платежу, не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, оскільки в додатку №1 до кредитного договору, що був підписаний позивач, визначено складові щомісячного платежу, до яких зокрема входить комісійна винагорода в розмірі 900,00 грн.

Також недоведеними є посилання позивача на те, що банк ввів його в оману з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим позивачем на виконання вимог ст.60 ЦПК України, не надано суду жодного доказу на підтвердження того що кредитний договір було укладено ним під впливом обману.

Інші доводи про те що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: