АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Поліщука Олексія Володимировича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у справі за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві адміністрації в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київська міська психоневрологічна лікарня №2, Центр захисту дітей «Наші діти», ОСОБА_5, про звільнення від обов'язків опікуна, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 755/32745/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4751/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
У грудні 2014 р. позивач Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, треті особи Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Київська міська психоневрологічна лікарня № 2 про звільнення відповідача від обов'язків опікуна відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову зазначав, що на первинному обліку дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.11.2005 року, матір ОСОБА_9 та батька ОСОБА_10 було позбавлено батьківських прав. Згідно із розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 1543 від 02.09.2004 року малолітню ОСОБА_6. було направлено до державного інтернатного закладу на повне державне утримання. Згідно із розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.02.2006 року № 166 «Про призначення опіки» над малолітньою ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном було призначено ОСОБА_4 У вересні 2012 року з Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_4, 1962 р.н., перебуває під наглядом психіатра та являється інвалідом 2-ї групи безстроково. Відповідно до листа Київського міського територіального центру соціального обслуговування ОСОБА_4 не зможе сама себе обслуговувати, дитина перебувала в несприятливих умовах, відповідач з урахування своєї хвороби потребує періодичної госпіталізації та лікування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2015 року до участі у справі було залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору опікуна дитини ОСОБА_6. ОСОБА_5 та Центр захисту дітей «Наші діти» у якому на даний час перебуває неповнолітня дитина.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у задоволенні позову Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві адміністрації в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київська міська психоневрологічна лікарня №2, Центр захисту дітей «Наші діти», ОСОБА_5, про звільнення від обов'язків опікуна відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Поліщук О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що на момент призначення ОСОБА_4 опікуном діяли «Правила опіки та піклування» затверджені спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України №34/166/131/88 від 26.05.99 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за номером №387/3680. У п. 3.2 «Правил опіки та піклування» передбачено, що опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах.

Посилається, що відповідно до частини 3 статті 244 Сімейного кодексу України в діючій редакції не можуть бути опікунами піклувальниками дитини особи, зазначені в ст.212 Сімейного кодексу України. Згідно статті 212 Сімейного кодексу України не можуть бути усиновлювачами особи, які перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері.

На думку апелянта, судом першої інстанції в порушення наведених норм не враховано, що ОСОБА_4 поставлена на облік в 2001 році, в 2003 році отримала третю групу інвалідності, а з 2005 по даний час другу по життєву. Мінімум раз на рік ОСОБА_4 лягає на стаціонарне лікування терміном близько місяця, залишаючи дитину з сторонніми особами, що є грубим порушенням правил опіки, це підтверджується показами свідка по справі заступника диспансерного відділу Київської міської психоневрологічної лікарні №2 ОСОБА_11 та доказами що містяться матеріалах справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.с. 3).

Також встановлено судом першої інстанції, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.11.2005 р. матір ОСОБА_9 та батька ОСОБА_10 було позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Згідно із розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 15.02.2006 року № 166 гр. ОСОБА_4 було призначено опікуном малолітньої ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Як вбачається з довідки по формі № 3, відповідач з дитиною ОСОБА_12 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 41).

Розпорядженням Дніпровської РДА у м. Києві № 486 від 12.11.2012 року було припинено опіку ОСОБА_4 над малолітньою ОСОБА_6.

За повідомленням Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.07.2013 року, малолітня ОСОБА_6. з 31.01.2013 року мешкає в Центрі захисту дітей «Наші діти» (а.с. 39).

Підставою вилучення дитини ОСОБА_6 у відповідача стало те, що остання знаходиться у Київській міській психоневрологічній лікарні № 2, перебуває під наглядом психіатру та являється інвалідом II групи безстроково.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2013 розпорядження № 486 від 12.11.2012 року «Про припинення опіки над малолітньою дитиною» прийняте Дніпровською районною у м. Києві держаною адміністрацією скасовано (а.с. 34-35).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 року касаційну скаргу Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації залишено без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року та ухвалу Київські апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року залишено без змін (а.с. 36-38).

Згідно зі ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не може бути опікуном, піклувальником дитини особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, особа, позбавлена батьківських прав, а також особа, інтереси якої суперечать інтересам дитини.

Це ж встановлено і ст. 64 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст. 249 Сімейного кодексу України, опікун зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток.

Також права та обов'язки опікуна закріплені у ст. 67 ЦК України, де вказано, що опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.

Згідно зі ст. 246 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку та піклування.

Частиною 3 ст. 75 Цивільного кодексу України визначено, що за заявою органу опіки те піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.

Перелік осіб, які не можуть бути опікунами визначений статтею 64 Цивільного кодексу України, а саме це особи, які позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені, а також особи, поведінка та інтереси яких суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки.

Відповідно до ст. 251 Сімейного кодексу України, особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, щозгідно ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зі змінами, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні в справі докази, зокрема лист Київського міського територіального центру соціального обслуговування від 28.14.2014 року у якому зазначено про те, що ОСОБА_4 перебувала на надомному обслуговуванні з 22.09.2009 року та була знята з обслуговування 20.01.2014 року за власною заявою (а.с 7), та інші докази, які спростовують викладені у листі обставини, а саме: було проведено судом допит свідка ОСОБА_13, з показань якої встановлено, що за час її обслуговування як соціальним працівником, ОСОБА_4, весь цей час відповідач сама готувала їжу, прибирала у квартирі, де було чисто і охайно, для дитини відповідачем були створені належні умови, між дитиною та ОСОБА_4 були дуже добрі відносини, а соціальний працівник був необхідний виключно для того, щоб могла на нього залишити дитину вдома коли їздила за продуктами, в лікарню, тощо; будь-якої агресії та неадекватної поведінки з боку ОСОБА_4 ніколи не було.

Крім того, з показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які є сусідами відповідача з часу заселення в будинок з 1996 року, вбачається, що з часу коли ОСОБА_4 забрала ОСОБА_6 маленькою з дитячого будинку, відповідач лікувала дитину, займалася вихованням, водила на танцювальний кружок, влітку возила оздоровлювати ОСОБА_6, добре піклувалася за дитиною, переживала за неї, купувала для ОСОБА_6 все найкраще, годувала їжу лише з домашніх продуктів, у квартирі відповідач прибирала сама, у неї все чисто та охайно, дівчина була доглянута та охайна, відповідач себе присвятила ОСОБА_6, дитина була життєрадісна, поведінка відповідача завжди пристойна.

Також вбачається з матеріалів справи, а саме з акту № 273 соціального інспектування від 23.08.2012 року, у квартирі ОСОБА_4 наявні меблі, іграшки, відповідач почуває себе добре, дуже любить дитину, питання складних життєвих обставин не підтверджується (а.с. 44).

Відповідно характеристики від 04.12.2013 року, складеної начальником ЖРЕО-414, за період реєстрації та проживання ОСОБА_4 з 1996 року за адресою АДРЕСА_1, скарг та нарікань від мешканців не надходило, відповідач приділяла належну увагу вихованню ОСОБА_6. (а.с. 45).

Згідно характеристики на ОСОБА_6., виданої директором середньої загальноосвітньої шкоди № 42 м. Києва, ОСОБА_6. навчалася у вказаній школі з 01.09.2011 року по 08.02.2013 року, навчальним матеріалом оволоділа на достатньому рівні, школу відвідувала регулярно, опікун ОСОБА_4 приділяла належну увагу вихованню дитини (а.с. 46).

Відповідно довідки виданої керівником гуртка Спортивно-оздоровчого клубу «Гармонія», ОСОБА_6 з вересня 2010 року по 30.01.2013 року відвідувала танцювальний гурток. Опікун ОСОБА_4 відносилась до дівчинки з любов»ю, добротою, увагою; дитина завжди була забезпечена всім необхідним для гуртка; опікун систематично приводила дитину на заняття.

Разом з тим, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Київській міській психоневрологічній лікарні № 2, являється інвалідом 2 групи безстроково (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції був допитаний у якості свідка заступник диспансерного відділу Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 ОСОБА_11, який засвідчив, що відповідач перебуває на обліку у лікарні з 2001 року, у 2003 році їй була встановлена 3 група інвалідності, а з 2005 року - 2 група інвалідності. Тяжкого психічного розладу у ОСОБА_4 не має, вона може бути опікуном та виконувати батьківські обов'язки щодо дитини. Також зазначив, що він бачив відповідача з донькою 2-3 роки тому, відносини між ними були теплими. Соціально небезпечних дій у поведінці ОСОБА_4 не було та не має, розлад її здоров'я не тяжкий, вона усвідомлює значення своїх дій, поведінка відповідача не є агресивною, глюценацій не має, наявний лише іпохондричний синдром, що характеризується не обґрунтованими об'єктивними причинами концентрацією надмірної уваги до стану власного здоров'я і самопочуття.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції, що докази в справі та пояснення свідків у їх сукупності підтверджують факт належного виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків опікуна по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_6., позивачем суду не доведено обставин того, що поведінка та інтереси відповідача суперечать інтересам дитини ОСОБА_6, а також те, що між ОСОБА_4 та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню нею опіки та/або порушуються права підопічного, що слугувало б підставою для звільнення відповідача від обов'язків опікуна, відповідно до положень ст. ст. 64, 75 ЦК України, ст. 251 СК України, з огляду на зазначене позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та зазначає, що позивачем таких доказів не надано і під час апеляційного розгляду справи.

Як вбачається з показів заступника диспансерного відділу Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 ОСОБА_11, наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, поведінка ОСОБА_4 не є агресивною, вона може бути опікуном та виконувати батьківські обов'язки щодо дитини, в обґрунтування надано копію листа до Департаменту охорони здоров'я м. Києва від 27.02.2015 р. № 440.

Разом з тим, представником відповідача було надано до суду апеляційної інстанції протокол засідання Комісії з питань захисту дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.09.2012 р. №15, яким ухвалено припинити опіку над малолітньою ОСОБА_6 у зв'язку зі станом здоров'я опікуна. При цьому, вказаним протоколом зафіксовано, що підставою припинення опіки є покази представника Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 ОСОБА_11, яким було рекомендовано вжити заходи щодо припинення опіки та вилучити дитину з родини ОСОБА_4

Враховуючи що показами, наданими ОСОБА_11 в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанції, спростовуються дані вказаного протоколу, у Комісії з питань захисту дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відсутні підстави для припинення опіки та вилучення дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 червня 2013 року у справі №826/7019/13-а позов ОСОБА_4 задоволено повністю, скасовано розпорядження Дніпровської РДА м. Києва №486 від 12 листопада 2012 року «Про припинення опіки над малолітньою дитиною».

Колегія суддів з огляду на вказане зазначає, що права відповідача є порушеними, оскільки розпорядження про припинення опіки є скасованим.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до наданих до суду апеляційної інстанції пояснень класного керівника від 22.09.2014 р., протоколу бесіди з малолітньою ОСОБА_6 від 10.04.2015 р., повідомлення середньої загальноосвітньої школи №81 м. Києва від 19.03.2015 р., відповідь МОЗ України від 03.04.2015 р. на лист Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.03.2015 р., відповідь уповноваженого Президента України з прав дитини від 07.04.2015 р. на лист Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.03.2015 р., висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.04.2015 р. та витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.04.2015 р., оскільки більшість документів складені зацікавленими особами в 2015 році, при цьому з наданих матеріалів не вбачається підстав для звільнення відповідача від обов'язків опікуна в 2012 році.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги представника Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Поліщука Олексія Володимировича, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а тому це рішення підлягає скасуванню, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 75 ЦК України, суд, якщо він призначив опікуначи піклувальника, або орган опіки та піклуванняза заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строкувід дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклуванняможе звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальникау разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'яабо закладу соціального захисту.

Таким чином, орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації самоусунувся від виконання повноважень, покладених на нього законодавством, станом на 2012 рік не проведено належної перевірки умов проживання дитини, а процедура звільнення ОСОБА_4 від повноважень опікуна проведена з порушенням чинного цивільного закону, без належного правового обґрунтування підстав такого звільнення.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Поліщука ОлексіяВолодимировича - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: