Справа № 473/2308/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"20" листопада 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Ротар М.М..,

при секретарі Фінько О.П.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора Миколаївської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2015 року позивач ОСОБА_1 спадкоємець за законом першої черги після смерті 11.10.1997 року матері ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 - другого спадкоємця за законом першої черги про визнання недійсним частково свідоцтва про право на спадщину за законом виданого відповідачу 06.07.1999 року на земельну частку (пай) у КСП «Новогригорівське» розміром 5,59 умовних кадастрових гектарів, визнання за нею права власності по праву спадкування за законом на 1/2 частину вказаної земельної частки (пай).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що вона проживаючи з померлою матір'ю разом за адресою: м. Вознесенськ, вул. Шевченко, 43-а/17 прийняла спадщину і не відмовлялася від своєї частки на користь відповідача.

Посилаючись на необхідність поновлення її порушеного права, позивач просив позов задовольнити та визнати за нею право власності на 1/2 частку спадкового майна.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначили, що позивачка є спадкоємицею першої черги за законом та прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, від своє частки у спадщині вона не відмовлялася.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначили, що позивачка дійсно проживала разом зі своєю матір'ю, однак після її смерті вона відмовилася від своєї частки шляхом подання до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 110/1998, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 1997 року померла ОСОБА_6. (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй земельну частку (пай) площею 5,59 га, що перебувала у колективній власності КСП Новогригорівське та належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0110607, що був виданий 26 квітня 1996 року.

Після смерті спадкодавця з заявою про прийняття спадщини до Другої ОСОБА_5 Державної нотаріальної контори звернулася донька ОСОБА_3 (а.с.25), а також до нотаріальної контори звернулася інша донька спадкодавиці ОСОБА_1 з заявою про відмову від спадщини на користь своєї сестри ОСОБА_3 (а.с.26). На підставі заяв в Другій ОСОБА_5 державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 110/1998.

06.07.1990 року державним нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на спадкове майно земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві Новогригорівське розміром 5,59 га. (а.с. 34).

Відповідно до статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент відкритті спадщини для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК України передбачені дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 553 ЦК України спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. (стаття 549 цього Кодексу).

Враховуючи встановлені судом обставини справи суд вважає, що відсутні підстави для визнання свідоцтва на право на спадщину недійсними, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері та мала право на спадкування, а також не підтвердився факт порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Оскільки позивач ОСОБА_1 виразила бажання відмовитися від спадщини на користь іншого спадкоємця і така відмова була здійснена у встановленому законом порядку, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги необгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 130, 174, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар