У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.,

з участю позивачки - ОСОБА_2.,

представника позивачки - ОСОБА_7.,

представника відповідача - Макеєва С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод будівельних матеріалів» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 25 листопада 2014 року у задоволенні вказаного позову відмовлено за спливом строку позовної давності.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі доводить, що висновок місцевого суду про те, що строк позовної давності почався у квітні 1999 року та закінчився у квітні 2002 року є помилковим, оскільки лист відповідача від 05.05.1999 року про зобов'язання з'явитися для вирішення питання про відшкодування витрат, котрий суд взяв за основу, є лише доказом проведення нею будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_1, і жодним чином не підтверджує порушень її прав. Вказує, що такі порушення почалися після звернення відповідача в червні 1999 року до суду із позовом про її виселення, та пояснює, що після неодноразових судових розглядів у різних інстанціях її разом із сім'єю було виселено з квартири у 2011 році. Стверджує, що з 1999 року по 2011 рік у неї не було потреби ставити питання про відшкодування своїх витрат на будівництво квартири, оскільки вона продовжувала нею володіти й користуватися. Зазначає, що суд безпідставно керувався нормами ЦК УРСР 1963 року, адже застосуванню підлягають норми ЦК України, оскільки спірні відносини виникли у 2011 році. Звертає увагу на те, що після скасування рішення апеляційного суду і залишення рішення суду першої інстанції про її виселення в силі, вона продовжувала користуватись квартирою. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. __________________________________________________________________________

Справа № 569/2760/13-ц Головуючий в суді І інстанції - Куцоконь Ю.П.

Провадження № 22-ц 787/91/2015 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у встановленому законом порядку права для вселення в квартиру ОСОБА_2 не набула, а для вирішення питання про визначення величини витрат на ремонт квартири відповідачем направлено їй лист 5 квітня 1999 року, і з цього часу слід рахувати початок перебігу строку позовної давності.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що на спільному засідання адміністрації та профкому ВАТ «РЗБМ», оформленого протоколом № 9 від 21 вересня 1994 року, було прийняте рішення про попередній розподіл квартир в будинку АДРЕСА_1. Вирішено попередньо виділити квартиру № 1 ОСОБА_2 та членам її сім'ї з виключенням із списку черговості після закінчення квартири будівництвом і здачі її робочій та державній комісіям.

Листом ВАТ «РЗБМ» від 05 квітня 1999 року № 01/097 повідомлено ОСОБА_2 про те, що у зв'язку із звільненням її з заводу за п.2 ст. 40 КЗпП України та за спільним рішенням адміністрації і профкому від 29 березня 1999 року вона знята з квартирної черги, з огляду на що їй необхідно з'явитися для вирішення питання відшкодування витрат, які вона понесла, беручи участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_1

Як видно з вказаного листа відповідач не заперечував того, що позивачкою вкладались кошти для закінчення будівництвом спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що до 2011 року вона користувалась квартирою, а тому і право на відшкодування коштів, у неї виникло після втрати права на користування житлом, на увагу не заслуговують, оскільки суперечать обставинам справи та вимогам закону. Ці доводи спростовуються дослідженими судом письмовими доказами, а також відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанціїї про те, що ОСОБА_2 разом із сім'єю у 1998 році безпідставно вселилася у спірну квартиру, звідки була виселена без надання іншого житлового приміщення на підставі рішення Рівненського міського суду від 11 листопада 2008 року. Про зняття її з квартирної черги і втрату права на отримання житла вона попереджена 05 квітня 1999 року і з того часу не зверталася до відповідача для вирішення питання про відшкодування витрат на будівництво квартири, також не подала документів, які б підтверджували розмір понесених нею витрат.

Також, на думку колегії суддів, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції нормЦК УРСР 1963 року.

Суд першої інстанції правильно врахував, що спірні правовідносини між сторонами виникли у квітні 1999 року, тобто після отримання листа ВАТ «РЗБМ» від 05 квітня 1999 року № 01/097. З цього часу ОСОБА_2 довідалася про те, що у ВАТ «РЗБМ» виник обов'язок повернути їй майно (витрати на будівництво), оскільки відпала підстава, на якій відповідач це майно набув. Відповідно, право вимагати повернення цього майна виникло у квітні 1999 року і застосовання до даних правовідносин норм ЦК УРСР 1963 року є правильним.

Ст.ст. 71,76 ЦК УРСР передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Таким чином, перебіг позовної давності за вимогами про повернення безпідставно набутого майна почався у квітні 1999 року та закінчився у квітні 2002 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів погоджкється з висновком суду першої інстанціїї про відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди за безпідставністю, оскільки жодних доказів на обгрунтування цих вимог, в тому числі на підтвердження неправомірного характеру дій відповідача та наявності його вини, позивачка суду не надала і судом таких доказів не добуто.

Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 11 листопада 2008 року, залишеного в силі ухвалою Верховного Суду України від 31 березня 2010 року, ознаки неправомірності дій ВАТ «РЗБМ» відсутні, про що свідчить характер та зміст прийнятого рішення, яким ОСОБА_2 та члени її сім'ї виселені з квартири.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 25 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Максимчук З.М.

підпис Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.