Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №331/6301/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.Ю.
Провадження № 22-ц/778/4250/15 Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2015 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про звернення стягнення, виселення та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_8 про звернення стягнення. В позові зазначало, що відповідно до укладеного договору №ZPO0GA від 25 травня 2008 року, ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 41000 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 12% річних у строк до 25 травня 2028 року. 25 травня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором №ZPO0GA від 25 травня 2008 року, між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №ZPO0GA, згідно з умовами якого Відповідачі передали в іпотеку банку об'єкт нерухомості, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,72 кв.м., житловою площею 27,60 кв.м. Свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав у повному обсязі та належним чином, проте в порушення умов договору ОСОБА_8 тривалий час не виконує умови укладеного кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_8 станом на 29.04.2013 року має заборгованість - 111443,63 доларів США, яка складається з наступного: 42009,55 доларів США - заборгованість за кредитом; 26903,59 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 804,88 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 36388,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором а також штрафи відповідно до Договору; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 5305,35 доларів США - штраф (процентна частина). В позові банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZPO0GA від 26 травня 2008 року, в розмірі 111443,63 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.04.2013 року складає 890434,59 грн., звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Просив виселити Відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в іпотечній квартирі, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Запорізькій області.

В лютому 2015 року, після встановлення осіб, які проживають у спірній квартирі, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило позовні вимоги, остаточно просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZPO0GA від 26 травня 2008 року, в розмірі 111443,63 дол. США, що за курсом 7,99 890434,59 грн., звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із спірної квартири, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Запорізькій області.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_4 надалі заперечення на апеляційну скаргу, в яких спростовують доводи апелянта і просять про відхилення апеляційної скарги з залишенням без змін оскарженого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Якушева С.О., відповідача ОСОБА_6, яка є також представником відповідача ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

Банком з ОСОБА_8 25 травня 2008р. укладений кредитний договір №ZPO0GA, за яким ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 41000 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 12% річних на строк до 25 травня 2028 року.

25 травня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором №ZPO0GA від 25 травня 2008 року, між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №ZPO0GA, згідно з умовами якого останні передали в іпотеку Банку об'єкт нерухомості, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,72 кв.м, житловою площею 27,60 кв.м.

ОСОБА_8 тривалий час не виконує умови укладеного кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту.

За розрахунком Банку у зв'язку із допущеними позичальником порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_8 станом на 29.04.2013 року має заборгованість - 111443,63 доларів США, яка складається з наступного: 42009,55 доларів США - заборгованість за кредитом; 26903,59 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 804,88 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 36388,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором а також штрафи відповідно до Договору; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 5305,35 доларів США - штраф (процентна частина).

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування судом першої інстанції Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» знайшли своє підтвердження.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак встановлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові.

Наведеного не врахував суд першої інстанції, а тому вказана ним така підстава для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки як Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не має підтвердження.

Проте, вказане не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не дає підстав для скасування рішення суду, виходячи з таких обставин.

Банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZPO0GA від 26 травня 2008 року, в розмірі 111443,63 дол. США, що за курсом 7,99 890434,59 грн., звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Апеляційним судом зверталася увага представника апелянта на невідповідність позовних вимог ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

В частині відсутності оцінки предмету іпотеки представнику апелянта апеляційним судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснено право заявити клопотання про визначення початкової ціни предмету іпотеки, на що від представника апелянта отримано відмову. Представник апелянта вважає, що ціна предмету іпотеки визначена в іпотечному договорі та становить 303000грн.

З цим неможливо погодитися, оскільки згідно п. 33.4 вказаного іпотечного договору сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 303000грн., що не є тотожним вимогам ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за якою при зверненні стягнення на предмет іпотеки в рішення суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Встановлена обставина відсутності початкової ціни предмету іпотеки на переконання колегії суддів унеможливлює задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Вказана правова позиція наведена у постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015р. (справа №6-1561цс15), яку враховує апеляційний суд у відповідності до ст.360-7 ЦПК України та не вбачає підстав відступити від цього висновку.

У даній справі позивач, який в силу ст.ст. 10,60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та припустимими доказами, у тому числі за усіма складовими позовних вимог, не наводить початкової ціни предмету іпотеки, незважаючи на вимогу ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Апеляційний суд не має права та повноважень діяти в інтересах позивача, змінюючи його позовні вимоги в будь-якій частині, у тому числі не має повноважень визначати початкову ціну предмету іпотеки.

В наведеній частині доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

В частин відмови у задоволення позовних вимог про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення доводи апеляційної скарги спростовані під час апеляційного розгляду справи, виходячи з такого.

За укладеним 25 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 договором іпотеки №ZPO0GA останні передали в іпотеку Банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,72 кв.м, житловою площею 27,60 кв.м., яка не придбавалася за кошти кредиту.

Позовні вимоги про виселення не можуть бути задоволені, виходячи з норм матеріального права (ст.109 ЖК України, ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку») та висновку постанови Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15) щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У цій постанові Верховний Суд України погодився з висновками судів передніх інстанцій, які, установивши, що в іпотеку передано житловий будинок, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, дійшли висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що за змістом статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК УРСР).

Даний висновок враховується апеляційним судом у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України, оскільки підстав відступити від цієї правової позиції не встановлено.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

В силу ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За наслідками апеляційного розгляду справи колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції по суті відмови у задоволенні позовних вимог банку є правильним, а допущені ним вищевказані недоліки при застосуванні Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не призвели до неправильного вирішення справи, а тому не дають підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: