Справа № 289/1993/15-ц
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015 року

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

при секретарі Галькевич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею зобов'язань, покладених рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором в сумі 16 995,77 грн. згідно виконавчого листа № 2/289/158/15 виданого 15.05.2015 року.

Зазначивши, що внаслідок невиконання у добровільному порядку відносно боржника застосовується примусове виконання. Підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України визначено невиконання зобов'язань, покладених судовим рішенням.

04.11.2015 р. до відділу ДВС Радомишльського РУЮ Житомирської області надійшло клопотання від стягувача про тимчасове обмеження виїзду боржника.

Представник відділу ДВС Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області у судове засідання не з'явився, про час та місце його розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень,які встановлені законом.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За змістом ст. 6 Закону України від 21 січня 1994р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань, якщо особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», передбачено, за змістом ч. 2ст. 377-1 ЦПК вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Крім того, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки відповідно до ч. 2ст. 377-1 ЦПК України подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, необхідно з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Сам по собі факт невиконання боржником зобов'язань протягом строку, наданого для самостійного виконання рішення, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6ст. 12 Закону "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилається адресату рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак матеріали подання не містять відомостей про те, що ця вимога закону державним виконавцем виконана та боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Тому, немає достатніх підстав вважати, що боржник добровільно не виконав вимоги виконавчого документу.

Згідно до Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02.04.2012р. № 512/5, зареєстрованої в МЮ України 02.04.2012р. за № 489/20802, п. 12.1.5. про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника.

Однак, з наданих до суду матеріалів не убачається про повідомлення боржника державним виконавцем про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

За таких умов, з огляду на те, що суд негайно розглядає подання, а державним виконавцем не надано достатньо доказів на підтвердження вимог свого подання, суд вважає за необхідне відмовити йому у задоволенні даного подання.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, ст.ст. 197, 209, 210, 377-1 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги. У разі, якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3