Номер провадження: 22-ц/785/1099/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Калараш А.А.,

з участю секретаря Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 , про витребування квартири та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, за участю третіх осіб : Міністерства оборони України, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „Водний, закритого акціонерного товариства „Укртара-Інвест, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про визнання права на житлову площу; та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб : Міністерства внутрішніх справ України, управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_4 , про виселення, визнання права користування квартирою та зобов`язання видати ордер на квартиру за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року,-

встановила:
27.03. 2013 року перший заступник прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі МВС України та управління Південного територіального командування внутрішніх військ МВС України /відповідно до наказу МВС України від 08.05.2014 року перетворено у Південне територіальне управління Національної гвардії України/ звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 передана внутрішнім військам МВС України від повного товариства ..Фірма «К.Г.Д». відповідно до умов договору № 27 від 07.04.1998 р. про залучення матеріальних цінностей з метою інвестування в будівництво житла для військовослужбовців внутрішніх військ МВС України та на підставі акту № 21 приймання-передачі квартир, та що рішенням центральної житлово- побутової комісії Головного управління ВВ МВС України від 23.02.2001 р. зазначена квартира розподілена військовослужбовцю військової частини № НОМЕР_1 капітану ОСОБА_3 , але її самоуправно зайняли відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 які на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, в УПТрК ВВ МВС України не перебувають.

Не визнаючи зазначений позов, ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до МВС України та управління Південного територіального командування внутрішніх військ МВС України про визнання права на житлову площу, посилаючись на те, що він проходив військову службу у внутрішніх військах колишнього СРСР з 1981 року, а після проголошення незалежності України - у внутрішніх військах України, свого житла не мав, тому перебував на квартирному обліку за місцем служби складом сім`ї: він, його дружина ОСОБА_5 їхня донька ОСОБА_6 та його батько ОСОБА_7 .

У 2003 році за станом здоров`я він не міг продовжувати військову службу, був визнаний інвалідом 2-ї групи та у зв`язку з цим звільнений з військової служби, а згодом йому запропонували поселитися з сім`єю у квартиру АДРЕСА_1 .

Переконавшись, що запропонована йому квартира кілька років пустує, він разом з членами своєї сім`ї вселився в неї, погасив заборгованість по квартирній платі і комунальним послугам за минулі роки та проживає в цій квартирі з квітня 2005 року до цього часу.

23.10.2013 року третя особа ОСОБА_3 пред`явив позов до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про виселення, визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язання видати ордер на цю квартиру, посилаючись на те, що він проходив службу в період з 1992 року по 1995 рік у складі Національної гвардії України, а з 1995 року по 2001 року - у внутрішніх військах МВС України, та з 1993 року перебував на квартирному обліку.

23.02.2001 року житлово-побутовою комісією Головного управління внутрішніх військ МВС (протокол № 5) прийняте рішення щодо надання йому однокімнатної квартири по АДРЕСА_2 на склад сім`ї дві особи: він та його дружина, але про існування цього рішення йому стало відомо лише восени 2012 року.

Представники прокуратури Південного регіону України з додержанням законів у воєнній сфері, МВС України та управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України не визнали зустрічний позов Лисиці та третьої особи ОСОБА_3 ..

Відповідач ОСОБА_1 та його представник не визнали первісний позов прокуратури та третьої особи ОСОБА_3 ..

Представник третьої особи ОСОБА_3 не визнав первісний позов прокурора в частині витребування спірної квартири на користь держави в особі УТрК ВВ МВС України та зустрічний позов ОСОБА_1 .

Справа розглянута у відсутність відповідача ОСОБА_2 та третіх осіб ОСОБА_4 , Міністерства оборони України, ЗАТ „Укртара-Інвест", Приморської райадміністрації Одеської міськради, ОСББ „Водний".

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року позов прокуратури задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та позову третьої особи ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_1 , вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права 23.07.2014 року надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення з постановленням нового рішення про задоволення його позову та про відмову у задоволенні позову першого заступника прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та ОСОБА_3

ОСОБА_3 , вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права 28.07.2014 року надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення з постановлениям нового рішення про часткове задоволення позову першого заступника прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, задоволення його позову та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне їх задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги першого заступника прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, суд першої інстанції посилався на доведеність позовних вимог першого заступника прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог першого заступника прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про витребування квартири з огляду на наступне.

Згідно з п.3.3. „Положення про порядок забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців та працівників внутрішніх військ МВС України, затвердженого наказам Міністра внутрішній справ України від 06.07.1999 р. № 529, вся житлова площа, яка надійшла до внутрішніх військ МВС України від будь-якого джерела, розподіляється згідно з чергою між військовими частинами і затверджується командуючим внутрішніми військами МВС України. Після виділення житлової площі на окрему військову частину на засіданні житлово-побутової комісії військової частини проводиться її розподіл серед військовослужбовців (працівників), які перебувають на квартирному обліку.

Квартира АДРЕСА_3 разом з іншими квартирами передана внутрішнім військам МВС України відповідно до умов договору № 27 від 07.04.1998 року про залучення матеріальних цінностей з метою інвестування в будівництво житла для військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, укладеного між внутрішніми військами МВС України, Повним Товариством фірма „КГД і ЗАТ „Укртара-Інвест, та на підставі акту № 21 приймання-передачі квартир /а.с.7-9, 10/.

Право власності на спірну квартиру управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України /Південне територіальне управління Національної гвардії України/ не оформило.

Відповідно до норми ст. 387ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем не доведено, що він є власником спірного майна.

Оскільки, в управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України /Південне територіальне управління Національної гвардії України/ відсутнє право власності на спірну квартиру,колегія суддів вважає, що вимоги про витребування квартири являються безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про виселення, визнання права користування квартирою та зобов`язання видати ордер на квартиру, колегія суддів вважає їх недоведеними та такими, що не заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог вірним у зв`язку з наступним.

Відповідно до рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України від 23.02.2001 року (протокол № 2) зазначена квартира розподілена військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який з 1993 року перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем проходження військової служби.

ОСОБА_3 в зазначену квартиру не вселився, а 29.05.2001 року звільнився з військової служби.

На думку колегії суддів, не заслуговує на увагу судження суду першої інстанції в тій частині, що ОСОБА_1 знято з квартирної черги та про його самоправне, без будь-яких правових підстав, вселення в квартиру АДРЕСА_3 .

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 знаходиться на квартирному обліку військовослужбовців управління Південного територіального напрямку, узятих на облік за місцем служби для одержання житлової площі в м. Одесі /т.1 а.с.218/, та отримавши письмовий дозвіл начальника управління Південного територіального командування внутрішніх військ МВС України від 22.03.2005 року, вселився в квартиру АДРЕСА_3 за зазначеною адресою, однак, при цьому, не отримав ордер для вселення в спірну квартиру /т.2 а.с.72/.

Окрім цього, відповідно до гарантійного листа начальника управління Південного територіального командування внутрішніх військ МВС України генерал-майора Ярового С.А. від 26.11.2008 року, керівництво управління Південного територіального командування ВВ МВС України гарантувало забезпечення ОСОБА_1 та його родини житлом згідно санітарних норм до кінця 2009 року, або відшкодування в грошовому виразі вартості придбання рівноцінного житла з вторинного фонду м. Одеси за рахунок цільового фінансування та спонсорської допомоги /т. 2 а.с.73/.

Статтею 58 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , хоча і вселився в спірну квартиру з дозволу управління Південного територіального командування ВВ МВС України, ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_1 не отримував, а тому підлягає виселенню із займаного ним житлового приміщеннязі спірної квартири.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до управління Південного територіального командування ВВ МВС України про виконання зобов`язання, наданих останніми гарантійним листом від 26.11.2008 року.

Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Приморського районного суду м. Одеси скасувати в частині задоволення позовних вимог прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та про передачу її державі в особі управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року скасувати в частині задоволення позовних вимог прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України /Південного територіального управління Національної гвардії України/ про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та про передачу її державі в особі управління Південного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

А.А.Калараш