У х в а л а

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що спричинені дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УОСК»), у якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ПрАТ «УОСК» на його користь страхове відшкодування у розмірі 23 710 грн; пеню за невиконання умов договору у розмірі 568 грн 09 коп.; пеню за прострочення платежу у розмірі 1 326 грн 89 коп.; інфляційні втрати у розмірі 2 745 грн 12 коп.; вартість проведеної експертизи - 800 грн; кошти, сплачені за перебування пошкодженого автомобіля на штрафному майданчику - 200 грн; витрати на відновлення зору у розмірі 40 000 грн та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 серпня 2013 року по вул. Готфейській у м. Маріуполі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2109», державний номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, та автомобіля «АЗЛК-2140», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль було пошкоджено, а йому завдано тілесні ушкодження у вигляді множинних дрібних шкірних ран обличчя, волосистої частини голови та травми правого ока.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 жовтня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок керування «АЗЛК-2140» застрахована ПрАТ «УОСК» на підставі поліса № АС/6092851 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 серпня 2013 року.

Посилаючись на те, що він вчасно повідомив ПрАТ «УОСК» про страховий випадок та надав документи на підтвердження розміру завданої шкоди, проте, страховою компанією відмовлено у виплаті йому страхового відшкодування у зв'язку з тим, що повідомлення повинно бути здійснене страхувальником ОСОБА_6 або винною особою ОСОБА_5

У зв'язку з чим, вважав відмову у виплаті страхового відшкодування необґрунтованою та просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто із ПрАТ «УОСК» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 22 910 грн, витрати, пов'язані із проведенням оцінки транспортного засобу у розмірі 233 грн 92 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «УОСК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд виходив з того, що у зв'язку з настанням страхового випадку на користь потерпілого ОСОБА_4 підлягає стягненню страхове відшкодування в межах ліміту, передбаченому договором страхування, витрати, пов'язані з проведенням оцінки транспортного засобу та витрати на його транспортування, оскільки потерпілим виконано покладені на нього п. п. 35.1., 37.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язки.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська