Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/349/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.02.2015 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О. Г.,

при секретарі Кожину В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

27. 10. 2014 представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 27862, 70 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 3000, 00 грн., відсотків за користування кредитом - 15379, 75 грн., комісії - 7679, 96 грн., штрафів на загальну суму 1802, 99 грн., а також відшкодування понесеного судового збору у розмірі 278, 63 грн.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідач порушує умови кредитного договору, укладеного 20. 05. 2008 між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1, та не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного та повного погашення кредитної заборгованості, в добровільному порядку боржник суму заборгованості не сплачує, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, обставини, викладені в позові підтвердив, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, заявив про застосування судом позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що кредитний договір було укладено 20. 05. 2008, і з урахуванням встановленого договором 5-річного строку позовної давності, такий строк закінчився 20. 05. 2013. Саме вказана дата була останнім днем звернення до суду з позовом.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, 20. 05. 2008 між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (після реорганізації - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», далі за текстом - ПАТ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту. Договір склали заява - анкета позичальника разом з Умовами і правилами надання банківських послуг (далі за текстом - кредитний договір).

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 отримав строковий кредит у розмірі 3000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач зобов'язання в повному обсязі не виконав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та з заперечень представника відповідачки вбачається, що позивачем пропущена позовна давність.

Відповідно до ст.265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 2 Умовам і правилами надання банківських послуг форма договору, яка укладається між банком та держателем карти є формі договору, що складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умовам і правилами надання банківських послуг та тарифів.

Представник позивача в судовому засіданні вказував на те, що сторонами в договорі погоджено 5-річний строк позовної давності. Втім, матеріалами справи, зокрема і документами, зазначеними вище, таке не підтверджується.

Отже, позивач має право звернутись до суду з вказаними вище вимогами протягом 3 років, починаючи від дня, коли банк дізнався про порушення свого права.

У ч. 5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

27. 10. 2014 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на його користь грошових коштів в сумі 27862, 70 грн., тому відповідач просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмові у позові.

З роз'яснень в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18. 12. 2009 вбачається, що суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, які звернулись до суду за їх захистом. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, позовна давність для звернення позивача до суду починається з 21. 06. 2008 (дня, наступного після закінчення обумовленого договором місячного терміну на внесення чергового платежу по кредиту, який не було сплачено відповідачем) та закінчується 21. 06. 2011 (21. 06. 2013, відповідно до пояснень представника позивача про 5-річний строк позовної давності), тоді як позивач звернувся до суду з позовом 27. 10. 2014, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів поважності причин пропущення позовної давності позивач суду не надав.

Суд не може приймати до уваги твердження представника позивача про початок відліку строку позовної давності з грудня 2013 року, дати, коли з карти на виплату заробітної плати відповідача були зняті кошти у розмірі 420, 00 грн., оскільки про порушення свого права позивача стало відомо саме дня, наступного після закінчення обумовленого договором місячного терміну на внесення чергового платежу по кредиту, який не було сплачено відповідачем - 21. 06. 2008. До того ж кошти у розмірі 420, 00 грн. було сплачено самим відповідачем, а знято за відсутності його згоди позивачем.

У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, суд дійшов висновку, що спливла позовна давність як до основної вимоги,так і до додаткових вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором так і до додаткових вимог,щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його проголошення. Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області в порядку, передбаченому ст. ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська