Провадження № 2/642/289/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Радько В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Самопоміч» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «САМОПОМІЧ» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів - загальної заборгованості за кредитним договором № 209-7 від 10 вересня 2007 року, яка внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань станом на 04.12.2012 р. склала 188971 грн. 76 коп., в тому числі: сума за кредитом - 14389 грн. 88 коп., сума заборгованості за несвоєчасно та не в повному обсязі сплаченими процентами - 174581 грн.88 коп. Також позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати - сплачений КС "САМОПОМІЧ" за подання позову судовий збір.

В судове засідання представник позивача Литвинова-Січна Л.О. з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у заяві.

В судове засідання з'явилася представник відповідача, проти задоволення позову заперечувала, визнала факт отримання кредитних коштів від позивача, проте просила відмовити в позовних вимогах в частині стягнення процентів, посилаючись на неспіврозмірність нарахованих процентів у порівнянні з заборгованістю за кредитом. Окрім цього, посилалася на порушення позивачем законодавства України про захист споживачів та пропуск встановленого ЦК України 6-місячного строку пред'явлення вимог до поручителя.

Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено наступне, що 10 вересня 2007 року позивач КРЕДИТНА СПІЛКА «САМОПОМІЧ» як Кредитор, та відповідач ОСОБА_1 як Позичальник уклали кредитний договір № 209-7, згідно до п.1 якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у формі кредитної лінії в сумі 15 000 грн. 00 коп. Згідно до пункту 3 вказаного договору відповідач ОСОБА_1 зобов'язаний щомісяця сплачувати позивачу проценти за ставкою 4 відсотки на місяць, що розраховуються від наданої суми кредиту.

Згідно до умов п.3 договору строк повернення кредиту було встановлено сторонами до 10 вересня 2008 р. Згідно до пункту 4 договору у разі прострочки сплати процентів на строк більше 5 днів Позичальник зобов'язаний до повного погашення заборгованості зі сплати процентів сплачувати позивачу проценти за подвоєною ставкою, що розраховуються поденно від суми наданого кредиту та заборгованості зі сплати процентів.

Окрім цього, 10 вересня 2007 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 у забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором було укладено договір поруки № 209-7, згідно до умов якого ОСОБА_4 як поручитель поручалася перед позивачем як Кредитором за виконання ОСОБА_1 як Боржником зобов'язань про повернення кредиту та сплату процентів, і прийняла на себе зобов'язання у повному обсязі, як солідарний боржник, відповідати у разі порушення Боржником зобов'язання, забезпеченого порукою. 10 вересня 2007 р. позивачем також було укладено з ОСОБА_2 10.09.2007 р. у забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором договір притримання документів №209-7 (притримання договору купівлі-продажу та технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_2)

Судом також було встановлено, що в межах кредитної лінії ОСОБА_1 надавалися грошові кошти; до встановленої кредитним договором дати повернення кредиту 10 вересня 2008 р. кредит фактично було повернено частково. Суму несплаченого кредиту станом на день подання позову і по цей час складає 14389 грн. 88 коп. Проценти до початку 2010 року відповідач ОСОБА_1 сплачував досить регулярно, потім - несвоєчасно та неповністю, пізніше взагалі припинив сплачувати. Останній платіж за процентами надійшов 27.10.2011 р. у розмірі 100 грн. Станом на 04.12.2012 р. загальна сума заборгованості склала 188971 (сто вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот сімдесят одну) грн. 76 коп., в тому числі: за кредитом - 14389 грн. 88 коп., за процентами - 174581 грн.88 коп. Сума заборгованості за процентами з вини відповідачів внаслідок неповернення суми кредиту продовжує збільшуватися.

Згідно до п.8 кредитного договору, він діє до повного припинення зобов'язань сторін. Тобто, зобов'язання відповідачів (як позичальника, так і поручителя) щодо сплати(повернення) кредиту та процентів продовжують тривати та є невиконаними (як основне зобов'язання - боржника за договором позики/кредиту, так і додаткове, акцесорне - порука).

Взяті на себе зобов'язання по зазначеному кредитному договору позивач виконав своєчасно та у повному обсязі, надавши кредит відповідачу в рамках кредитної лінії.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за договором своєчасно не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 04.12.2012 р. склала 188971 (сто вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот сімдесят одну) грн. 76 коп., в тому числі: за кредитом - 14389 грн. 88 коп., за процентами - 174581 грн.88 коп.

В процесі судового розгляду відповідач ОСОБА_1 та його представник визнали наявність кредитних договірних відносин з позивачем, отримання кредиту, проте висували заперечення проти розрахунку позовних вимог позивача, зокрема, стосовно процентів, з приводу правильності яких ними було заявлена і задоволена судом заява про забезпечення доказів - про призначення судово-економічної експертизи. Однак у подальшому, хоча відповідач надав на вимогу експерта необхідні для проведення експертизи додаткові матеріали, вартість експертизи відповідачем ОСОБА_1 не була оплачена, а тому експертна установа не мала змоги провести дослідження та повернула матеріали до суду.

Окрім цього, з адресно-довідкового бюро до суду надійшла інформація про те, що відповідачка ОСОБА_2 значиться померлою. Для визначення правонаступників (кола спадкоємців) відповідачки та спадкового майна за клопотанням позивача судом було зроблено запити до Відділу РАЦС по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського Управління юстиції та Другої державної нотаріальної контори м. Харкова. З вказаних установ до суду надійшли відповіді про відсутність спадкової справи, а також про те, що свідоцтва про право на спадщину також не видавалось.

Згідно зі ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Порука не відноситься до тих прав, які в силу ст. 1219 ЦК України являються особистими і відносно яких правонаступництво недопустиме, оскільки здійснення цього права поручителем не пов'язано з певною особою, а тому може здійснюватися і спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах. Кредитні правовідносини допускають правонаступництво.

Згідно до п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до закону поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Відповідно до п.1 договору поруки ОСОБА_2 поручилася перед позивачем як солідарний боржник відповідати у разі порушення ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки . У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов' язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову. В даному випадку договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. Кредитним же договором встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за договором. Окрім цього, судом встановлено, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (строку повернення кредиту -до 10 вересня 2008 року), не пред'явив протягом шести місяців позову до поручителя про виконання зобов'язання. Тому суд дійшов висновку про те, що зобов'язання ОСОБА_2 за договором поруки припинилися.

Відповідно до вимог ст. ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Норми ст.628 ЦК України передбачають, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; при цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч.1 ст.1051 позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Зазначені вимоги законодавства та кредитного договору щодо повернення отриманого кредиту та процентів за цим кредитним договором відповідач на час розгляду справи не виконав, доказів іншого до суду не надано. Одночасно суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підтверджені відповідними та належними доказами, первинними документами, зокрема, кредитним договором, заявою про надання кредиту, видатковими та прибутково-касовими ордерами, розрахунком - роздруківкою операцій за рахунком ОСОБА_1 за кредитом. Уніфікованої та стандартизованої форми розрахунку позовних вимог законодавством не встановлено. Згідно з наданим суду розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, який суд приймає до уваги, та який узгоджується і підтверджується іншими матеріалами цивільної справи, станом на 04.12.2012 р. сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 188971 (сто вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот сімдесят одну) грн. 76 коп., в тому числі: сума за кредитом - 14389 грн. 88 коп., сума заборгованості за процентами - 174581 грн.88 коп.

Щодо посилань представника відповідача на завищений та неспіврозмірний сумі заборгованості розмір нарахованих процентів, суд зазначає, що сума процентів нарахована у відповідності з умовами кредитного договору, з якими відповідач був ознайомлений при укладанні кредитного договору, про що свідчить його підпис в цьому договорі.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_1 стосовно необхідності застосування законодавства України про захист споживачів суд погоджується з доводами позивача та зазначає наступне. Згідно до п.22 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а згідно до п.23 ч.1 ст.1 цього ж Закону "споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції." Тобто, споживачем щодо кредитодавця (банка або іншої фінансової установи) є позичальник, а споживчий кредит за цим Законом є продукцією кредитодавця у значенні п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону. Згідно до п.19 ч.1 ст.1 вказаного Закону "продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб". Тобто, продукція в даному випадку має задовольняти суспільні потреби. Проте послуги кредитної спілки з надання кредитів задовольняють не суспільні потреби. Це випливає із ст.1 і абз. 3 ч.1 ст.21 Закону України "Про кредитні спілки": "кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована ... з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні ...", "надає кредити своїм членам...". Тобто послуги, у тому числі кредити, що надаються кредитною спілкою, не призначені для задоволення суспільних потреб, а лише для задоволення потреб обмеженого кола осіб - її членів. Споживач послуг кредитної спілки - це не суспільство в цілому і не будь-який член суспільства, а спеціальний суб`єкт. Тому кредити, що надаються кредитними спілками, не спрямовані на задоволення суспільних потреб, бо ці послуги не підпадають під визначення "продукція", що міститься у п.19 ч.1 ст.1 Закону "Про захист прав споживачів". Тобто, кредитні спілки не виробляють "продукції", продаж і споживання якої регулюється Законом "Про захист прав споживачів". Тому положення Закону "Про захист прав споживачів" не поширюється на фінансові послуги, що надаються кредитними спілками.

Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього ж Кодексу.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, сума заборгованості підтверджується наданими до суду матеріалами, доказів сплати заборгованості відповідачем за укладеною сторонами кредитним договром не надано, а позовні вимоги заявлені в межах строків позовної давності, визначених ЦК України та кредитним договором, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 109, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 221, 224-229 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 526, ч. 1 ст. 530, 536, 549, 551, 553,559, 610-612, 625, 629, 1049, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

позовні вимоги кредитної спілки «Самопоміч» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором, що складається з суми заборгованості за кредитом - 14389 грн. 88 коп. та суми заборгованості за процентами - 174581 грн. 88 коп., а всього на загальну суму 188971 (сто вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот сімдесят одну) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» судові витрати понесені при зверненні до суду в сумі 1890 (одна тисяча вісімсот дев'яносто) гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Ленінський районний суд м. Харкова.

Головуючий: