Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/124/15 Головуючий у 1 інстанції: Руденко Л.М.
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Моторного транспортного страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Моторного транспортного страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП.

Позивач зазначав, що 08.02.2013 року о 12 годині 45 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 21013 з державним номерним знаком НОМЕР_3, рухаючись по вул. Карла Маркса, в районі будинку 31 м. Слов'янська при зміні напрямку руху ліворуч на дорозі з одностороннім рухом не переконався, що це буде безпечним, та здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Fokus» з державним номерним знакомНОМЕР_1, під його керуванням, який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. На водія ОСОБА_2 був складений адміністративний протокол за порушення п.10.1 ПДР та постановою Слов'янського міськрайонного суду від 22 лютого 2013 року він був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП.

Відповідно до висновку № 038 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.02.2013 року, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля "Ford Focus", реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням фізичного зносу складає 10757,5 грн., з яких 1600,9 грн. - розмір втрати товарної вартості. Вартість проведеного товарознавчого дослідження складає 400 грн.

Для усунення, отриманих в ДТП, пошкоджень у СПД ОСОБА_5 були куплені запасні частини на автомобіль, які потребували заміни при ремонті, загальна вартість яких склала 6140 грн. На станції технічного обслуговування ПП «Реставратор-2», був здійснений ремонт автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно акту виконаних робіт склав 3195,35 грн. Загальна вартість ремонту автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1, після отриманих в ДТП механічних пошкоджень, склала 9335 грн. 35 коп.

Зобов'язання відшкодувати, завдану йому матеріальну шкоду, належить не тільки відповідачу ОСОБА_2, а і Моторному транспортному страховому бюро України з наступних підстав.

ОСОБА_2 є учасником бойових дій та на нього поширюється норми п. 1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року, які звільняють його від зобов'язання страхування своєї відповідальності.

Позивач вказував, що реалізуючи свої права він подав до Моторного транспортного страхового бюро України всі необхідні, передбачені Законом, документи для отримання страхового відшкодування. Однак в липні 2013 року від Моторного транспортного страхового бюро України ним був отримана відповідь з відмовою в виплаті відшкодування шкоди, посилаючись на норми ст. ст. 33.3 та 37.1.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів",відповідно до яких водії та власники транспортних засобів, причасні до ДТП зобов'язані зберігати пошкоджене майно в такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП.

Однак норма тієї ж статті має другу частину, яка передбачає звільнення від зобов'язань збереження пошкодженого майна. Діючи відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів»,він 11.02.2013 року, протягом трьох днів після ДТП, повідомив про подію Страхову компанію, в якій він застрахував свою цивільно-правову відповідальність - УПСК, а коли узнав про відсутність Договору цивільної відповідальності у ОСОБА_2 14.03.2013 року відправив повідомлення до Моторного транспортного страхового бюро України. Дійсно 09.04.2013 року його пошкоджений автомобіль був вже відремонтований. Однак з урахуванням отримання страховиком 19.03.2013 року його повідомлення про страховий випадок та заяви про виплату страхового відшкодування пройшло 15 робочих та 21 календарних днів.

З урахуванням безумовної франшизи в розмірі 1000 грн. (2% від страхової суми ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів» Моторне транспортне страхове бюро України зобов'язано відшкодувати йому в якості страхового відшкодування: 10757,5 грн. - 1000 грн. - 1600,9 грн. = 8156,6 грн.

З урахуванням загальної суми матеріальної шкоди, завданої йому в результаті ДТП - 11336,25 грн. та суми страхового відшкодування в сумі 8156,6 грн., 400 грн. відшкодування страховиком витрат на проведення дослідження, відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний відшкодувати йому в рахунок матеріальної шкоди 2780,15 грн.

ОСОБА_3, посилаючись на ці обставини, просив стягнути з відповідача Моторного транспортного страхового бюро України на його користь в рахунок страхового відшкодування 8156,6 грн., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 400 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2780,15 грн.; стягнути пропорційно з відповідачів на його користь витрати на оплату правової допомоги в сумі 4000 грн. та судовий збір в сумі 229,41 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 10936 грн. 25 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 400 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1461,60 грн., а всього 12797 грн. 85 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей 13, 33, 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими визначено особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян України (зокрема, учасників бойових дій та інвалідів війни); передбачені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) і дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування.

Також суд враховував приписи статей 35, 37, 41, 43 цього Закону, якими встановлено вимоги до заяви про страхове відшкодування; передбачені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) та встановлено можливість отримання регламентних виплат з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ та види фондів МТСБУ.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Моторного транспортного страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, суд виходив з того, що всупереч вимог статей 35, 37, 43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником ОСОБА_2 не було надано в МТСБУ копії завіреного належним чином посвідчення винуватця ДТП - інваліда війни 3 групи ОСОБА_2 (установою, яка видала посвідчення). В терміни, встановлені підпунктом 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) водій ОСОБА_2 не надав письмово страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Також суд виходив з того, що з боку позивача - потерпілого ОСОБА_3 також мали місце порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, позивач ОСОБА_3 не дотримався вимог пункту 35.1. статті 35 цього Закону та протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не подав страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви та встановлені пунктом 35.2 додатки до заяви.

Не надавши своєчасно експерту (спеціалісту) МТСБУ пошкоджений автомобіль для огляду, ОСОБА_3 порушив вимоги даного закону. Огляд було здійснено після ремонту автомобіля, а тому МТСБУ мало підстави для застосування положень підпункту 37.1.3. статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - згідно якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, суд посилався на приписи частини 1 статті 1166 ЦК України, якою передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому суд виходив з того, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2, який за постановою Слов'янського міськрайонного суду від 22 лютого 2013 року був визнаний виним у спричиненні ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП майну позивача ОСОБА_3 спричинена матеріальна шкода, пов'язана з ушкодженям автомобіля позивача. Суд дійшов вірного висновку, що на користь позивача з ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода, яка складається з вартості відновлювального ремонту - 9335 грн. 35 коп. та втрати товарної вартості - 1600 грн. 90 коп.

Апелянт зазначає, що він як інвалід війни має право на регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ - як-то передбачено підпунктом г) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідач ОСОБА_2 не згодний з зазначенням в судовому рішенні про те, що він у трьохденний строк не звернувся до МТСБУ з письмовим повідомленням про ДТП. Апелянт вказує, що в день спричинення ДТП він по телефону повідомив МТСБУ про ДТП, а письмове повідомлення направив 18-19 березня 2013 року.

Ці доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Так, судом встановлено, що 08.02.2013 року о 12 годині 45 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 21013, держномер НОМЕР_3, рухаючись по вул. Карла Маркса, в районі будинку 31 м. Слов'янська, при зміні напрямку руху ліворуч на дорозі з одностороннім рухом, не переконався у безпечності маневру та здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Focus», держномер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відносно водія ОСОБА_2 був складений адміністративний протокол за порушення п.10.1 Правил Дорожнього Руху та постановою Слов'янського міськрайонного суду від 22 лютого 2013 року він був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП (а. с. 10).

У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В момент ДТП ОСОБА_3 керував автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_6 - на підставі довіреності на право розпорядження транспортним засобом, а тому згідно роз'яснень пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України по розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року в якому вказано: « Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб», суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_3 має право на пред'явлення позову щодо відшкодування майнової шкоди, спричиненої в результаті ДТП - в зв'язку з механічним ушкодженням транспортного засобу.

З матеріалів справи видно, що МТСБУ отримало від ОСОБА_2 повідомлення про ДТП лише 19. березня 2013 року. Зазначене не заперечується і ОСОБА_2, який в ході розгляду справи та в апеляційній скарзі також посилається на те, що письмово він повідомив МТСБУ не протягом 08.02.2013 - 11.02.2013 року, а лише 18-19 березня 2013 року.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються незгоди відповідача ОСОБА_2 з розміром відшкодування і вважає, що суд взяв до уваги неналежні документи. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що в матеріалах до позовної заяви відсутній документ, який підтверджує оплату вартості запасних частин.

Такий довід апеляційної скарги спростовується наступним.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 038 від 22.02.2013 року, проведеної експертом товарознавцем ОСОБА_7, матеріальна шкода, завдана в результаті ушкодження автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер № НОМЕР_1 внаслідок ДТП - 10757 грн. 50 коп., яка складається з вартості відновлювального ремонту - 9156 грн. 60 коп. та втрати товарної вартості - 1600 грн. 90 коп. (а.с.18-23)

Для усунення, отриманих в ДТП пошкоджень, позивачем 03.04.2013 року придбано у ФОП «ОСОБА_5 запасні частини на автомобіль «Ford Focus», які потребували заміни при ремонті, загальна вартість запчастин складає 6140 грн. На станції технічного обслуговування ПП «Реставратор-2», був здійснений ремонт автомобіля «Ford Focus», реєстраційний № НОМЕР_1, який згідно акту виконаних робіт від 08.04.2013 року склав 3195,35 грн. Загальна вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 9335 грн. 35 коп. (а.с.25-30)

Таким чином, матеріальна шкода, завдану позивачу, внаслідок ДТП в розмірі 10936 грн. 25 коп., яка складається з вартості відновлювального ремонту - 9335 грн. 35 коп. та втрати товарної вартості - 1600 грн. 90 коп.

Будь-яких інших доказів щодо неправильності встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої позивачеві з вини відповідача ОСОБА_2 або щодо іншого розрахунку цієї шкоди, відповідач суду не надав.

Крім того, апелянт ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції не врахував роз'яснення пункту 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Такий довід апеляційної скарги є неспроможним з огляду на наступне.

У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено: « З урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку».

Зі змісту даного пункту вбачається, що роз'яснення надані щодо правозастосування статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» - тобто, стосовно правовідносин, які виникають в разі добровільного страхування відповідальності власником транспортного засобу , а не у випадках, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, посилання на те, що суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку, не можуть застосовуватися до правовідносин між ОСОБА_2 та МТСБУ.

Ці правовідносини врегульовано спеціальним законом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підпунктом 33.1.4. статті 33 якого чітко передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Проте, ОСОБА_2, не заперечуючи, що він направив письмове повідомлення до МТСБУ лише 19 березня 2013 року (понад місяць після спричинення ДТП), документально не підтвердив, що він з поважних причин не мав змоги виконати обов'язок, зазначений у підпункті 33.1.4. статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Із апеляційної скарги вбачається, що інші доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 має бути відхилена.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: