Справа № 706/214/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Рибчинецької Я.А.,

позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача за зустрічним позовом Христинівської міської ради Черкаської області Швеця О.В., відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про виселення без надання іншого жилого приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на ? частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Просила виселити без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_8 із належного їй на праві приватної власності житлового будинку по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилалась на такі обставини.

Вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 09.06.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за № 2393.

В ? частині вказаного житлового будинку проживає вона із зареєстрованими у встановленому законом порядку членами сім'ї: чоловіком - ОСОБА_9 та двома малолітніми дітьми - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншу частину житлового будинку по АДРЕСА_1 самочинно, без будь - яких правових підстав вселились відповідачі у справі. На неодноразові звернення щодо виселення із належного їй на праві приватної власності житла відповідачі не реагують, виселитися в добровільному порядку відмовляються, чим порушують її права як власника житлового будинку в частині користування та розпорядження ним.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 намагається позбавити її житла шляхом подачі позовних заяв до суду: - про визнання договору купівлі - продажу частини домоволодіння таким, що відбувся, визнання права власності на ? частину домоволодіння та усунення перешкод у користуванні власністю (ухвалою Христинівського районного суду від 19.02.2014 р. залишена без розгляду); - про визнання договору дарування їй її батьком житлового будинку недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку (ухвалою Христинівського районного суду від 26.12.2014 р. залишена без розгляду). У листопаді 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Черкаської області із апеляційною скаргою на рішення Христинівського районного суду від 19.07.2007 р., яким визнано за її батьком право власності в порядку спадкування на житловий будинок по АДРЕСА_1 (ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2014 р. відмовлено у прийнятті апеляційної скарги).

У подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до Христинівської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на ? частину житлового будинку.

Просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 09.06.2011 р., укладений між дарувальником ОСОБА_6 та обдарованою ОСОБА_1, за яким дарувальник подарував, а обдарована прийняла в дар вказаний житловий будинок та визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

В обґрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилався на такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до нього та членів його сім'ї про виселення без надання іншого жилого приміщення. Підставою для задоволення позову зазначена та обставина, що він самочинно, без будь - яких правових підстав вселився разом з іншими відповідачами в ? частину будинку по АДРЕСА_1, чим порушує її право як власника житлового будинку користуватись та розпоряджатись ним.

Зазначені в позові ОСОБА_1 обставини не відповідають дійсності, тому він звертається до суду із зустрічним позовом.

ОСОБА_1, посилаючись на нібито незаконність його проживання в будинку, не зазначає часу, коли саме він вселився в половину вказаного житлового будинку, а дана обставина є важливою, оскільки в даному будинку він проживає з родиною понад 19 років.

Крім того, ? частина будинку по АДРЕСА_1, в якій він проживає з родиною, ніколи на законних підставах не належала ні ОСОБА_1, ні її батькові ОСОБА_6, який 09.06.2011 р. вчинив фіктивний договір дарування на її ім'я неналежного йому майна - ? частини зазначеного будинку.

? частина будинку по АДРЕСА_1 на підставі рішення Христинівського районного суду від 24.07.1986 р. належала ОСОБА_12, дружині двоюрідного брата ОСОБА_6 - ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Цю частину будинку він із своєю покійною дружиною ОСОБА_14 купили у ОСОБА_12, заплативши їй гроші в сумі 160 мільйонів карбованців. На той час, після розлучення з ОСОБА_13, ОСОБА_12 мала прізвище «ОСОБА_12».

Дана обставина підтверджується шістьма письмовими розписками ОСОБА_12, написаними нею в листопаді 1995 р., про отримання грошових коштів за продану нею йому із дружиною ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Разом з розписками ОСОБА_12 передала їм і рішення Христинівського районного суду від 24.07.1986 р., в якому зазначено, що належна їй на підставі цього рішення та продана їм частина будинку включала в себе приміщення 1-2, площею 9,1 кв. м; 1-3, площею 10,9 кв. м.; частину приміщення 1-4, площею 9 кв. м.; у веранді приміщення 1-1, площею 6,9 кв. м. та сарай, загальною вартістю 3959 рублів.

Вартість купленої ними частини будинку на даний час згідно з даними технічного паспорта складає 16250,50 грн.

В придбаній частині будинку він та його дружина ОСОБА_14, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4., проживали з листопада 1995 р. разом із дітьми - ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_17, ОСОБА_18. На даний час в будинку зареєстровані син ОСОБА_16, його дружина ОСОБА_16, його діти ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_20

ОСОБА_12, яка продала їм частину будинку, померла в жовтні 2013 р. в будинку для інвалідів та престарілих в м. Звенигородці Черкаської області.

З часу купівлі будинку в листопаді 1995 р. і до даного часу він постійно проживав у належній йому частині будинку.

Після смерті дружини діти від своє частки майна у спадщині відмовились на його користь. Тому він є одноосібним власником ? частини будинку по АДРЕСА_1.

В той же час, ОСОБА_6 на законних підставах міг успадкувати після смерті свого двоюрідного брата ОСОБА_13 тільки належну останньому на підставі рішення Христинівського районного суду від 24.07.1986 р. ? частину будинку по АДРЕСА_1, а тому, відчужуючи по договору дарування від 09.06.2011 р. на користь своєї дочки ОСОБА_1 весь вказаний житловий будинок, діяв незаконно, всупереч рішенню Христинівського районного суду від 24.07.1986 р. та вимогам ЦК України.

Обдарованій за зазначеним договором дарування ОСОБА_1 на час укладення договору дарування про ці обставини було відомо, як було відомо і те, що в іншій половині даного будинку постійно проживає він із своєю сім'єю.

Таким чином, укладаючи договір дарування від 09.06.2011 р. сторони цього договору ОСОБА_6 та ОСОБА_1 діяли за взаємною зловмисною домовленістю, з метою в незаконний спосіб позбавити його та членів його сім'ї права проживання та права власності на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

Про існування договору, що оспорюється, йому стало відомо під час розгляду Христинівським районним судом цивільної справи №706/430/14-ц у серпні - вересні 2014 р.

Крім того, у 2008 р. до вчинення договору дарування на користь своєї дочки ОСОБА_1 ОСОБА_6 звертався до Христинівського районного суду із позовом до нього про визнання його особою, що не має права на користування житловим приміщенням та виселення його з ? частини будинку по АДРЕСА_1.

Ухвалою Христинівського районного суду від 22.02.2008 р. провадження у вказаній справі закрите у зв'язку із відмовою позивача від позову. Ця обставина є підтвердженням зловмисної домовленості сторін договору дарування житлового будинку від 09.06.2011 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та є підставою застосування судом положень ст. 232 ЦК України щодо визнання цього договору дарування недійсним.

Ухвалою суду від 27.04.2015 р. зустрічний позов ОСОБА_2 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об'єднані в одне провадження з первісним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні первісний позов підтримала повністю, а зустрічний позов не визнала повністю, посилаючись при цьому на обставини, зазначені у первісному позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні первісний позов не визнав повністю, підтримав повністю зустрічний позов та пояснив, що у спірному житловому будинку він з членами сім'ї проживає з 1995 р. Його син ОСОБА_8 у цьому будинку не проживає, а проживає у с. Христинівці Христинівського району.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні первісний позов не визнала повністю, підтримала повністю зустрічний позов та пояснила, що вона фактично проживає у спірному житловому будинку з часу смерті дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_14 вже протягом 10 років. Вона ніде не зареєстрована. ОСОБА_8 проживає у с. Христинівці Христинівського району.

Відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні первісний позов не визнала повністю, підтримала повністю зустрічний позов та пояснила, що у спірному житловому будинку вона проживає вже багато років, з якого саме року вона там проживає сказати не може, вона виросла тут. Вона ніде не зареєстрована, паспорта не має. ОСОБА_8 проживає у с. Христинівці Христинівського району.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні первісний позов не визнала повністю, підтримала повністю зустрічний позов та пояснила, що у спірному житловому будинку вона проживає змалечку, з якого саме року вона не знає. Вона ніде не зареєстрована, паспорта не має. ОСОБА_8 проживає у с. Христинівці Христинівського району. При вирішенні справи відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_8 у судовому засіданні первісний позов не визнав повністю, підтримав повністю зустрічний позов та пояснив, що повністю заперечує проти позову ОСОБА_1, документи якої зроблені неправильно. Він зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_2. При вирішенні справи відповідач ОСОБА_8 у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

За таких обставин суд вважає можливим вирішити справу без участі відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_8

Представник відповідача за зустрічним позовом Христинівської міської ради Швець О.В. у судовому засіданні зустрічний позов не визнав повністю.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 у судовому засіданні зустрічний позов не визнав повністю, пояснив, що йому перейшла у спадщину вся хата, про це є судове рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази: копії договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 09.06.2011 р., витягу про державну реєстрацію прав від 30.06.2011 р., технічного паспорта на вказаний вище житловий будинок, будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку по АДРЕСА_1, довідки УДМС України в Черкаській області про зареєстроване місце проживання відповідачів, копії розписок ОСОБА_12 про отримання коштів від ОСОБА_14, рішення Христинівського районного суду від 24.07.1986 р. у справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_13 про розділ майна подружжя, рішення Христинівського районного суду від 19.07.2007 р. у справі за позовом ОСОБА_6 до Христинівської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, яким за ОСОБА_6 визнане право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, матеріали цивільної справи № 2-64-2008 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не має права на користування житловим приміщенням, та виселення без надання іншої житлової площі, інші письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку, укладеного 09.06.2011 р. між дарувальником ОСОБА_6 та обдаровуваною ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Осикою Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 2393, дарувальник подарував, а обдаровувана прийняла в дар дарунок - житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Цей будинок належав дарувальнику ОСОБА_6 на підставі рішення Христинівського районного суду від 19.07.2007 р., яке набрало законної сили.

Після укладення договору дарування житловий будинок 25.06.2011 р. був зареєстрований за позивачем ОСОБА_1

Відповідно до будинкової книги у житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_9, у будинкову книгу також вписані їх діти ОСОБА_10, 2004 р. н., та ОСОБА_10, 2010 р. н.

У частині житлового будинку по АДРЕСА_1 на час подання позовної заяви та вирішення справи фактично проживають відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4.

Відповідно до довідок УДМС України в Черкаській області про зареєстроване місце проживання відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 зареєстрованими / знятими з реєстрації не значаться, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований 23.01.2010 р. по АДРЕСА_2, за цією ж адресою зареєстрований 04.05.2006 р. відповідач ОСОБА_8 Останній також фактично проживає за цією ж адресою.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 р. стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод по своїй суті є гарантією права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 09.06.2011 р. є позивач ОСОБА_1 Вказаний договір дарування є чинним, у встановленому законом порядку він не визнаний недійсним. Тому позивач ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання житловим будинком по АДРЕСА_1. Одним із способів усунення перешкод є виселення із житлового будинку без надання іншого житла.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 фактично проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 без законних на те підстав, чим порушують право позивача ОСОБА_1 на користування та розпоряджання своїм майном, тому вказані особи підлягають виселенню із зазначеного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач ОСОБА_8 у житловому будинку по АДРЕСА_1 не зареєстрований та фактично не проживає. Тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про виселення без надання іншого жилого приміщення необхідно відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Христинівської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на ? частину житлового будинку необхідно відмовити повністю з таких підстав.

Як на підставу визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 09.06.2011 р. позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилався на положення ч.1 ст. 232 ЦК України, відповідно до якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

У зустрічній позовній заяві зазначено, що, укладаючи договір дарування від 09.06.2011 р., сторони цього договору ОСОБА_6 та ОСОБА_1 діяли за взаємною зловмисною домовленістю.

У вказаному договорі дарування зазначені лише сторони: ОСОБА_6 є дарувальником, а ОСОБА_1 є обдаровуваною. У той же час і одна і друга сторона не мають представників. Тому не може бути і зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, відповідно і позовна вимога про визнання недійсним договору дарування житлового будинку не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 09.06.2011 р. є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, вказаний договір дарування на даний час є чинним, тому за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 неможливо визнати право власності на ? частину цього житлового будинку, а відповідна позовна вимога не підлягає задоволенню.

Суд також відхиляє посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про набуття ним права власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Заволодіння позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 за обставин, зазначених у зустрічному позові, які до того ж не підтверджені допустимими доказами, не може вважатись добросовісним. Не підтверджена належними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні, і обставина відкритого, безперервного володіння позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 нерухомим майном протягом визначеного законом строку.

Враховуючи зазначені обставини, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ч. ч. 1. 4 ст. 41 Конституції України, ст. ст. 232 ч.1, 344 ч.1, 387, 391 ЦК України, ст. ст. 9 ч.4. 116 ч.3 ЖК Української РСР, ст.ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про виселення без надання іншого жилого приміщення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 без надання іншого жилого приміщення із житлового будинку по АДРЕСА_1 Черкаської області.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на ? частину житлового будинку відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення (отримання копії) рішення апеляційної скарги.

Суддя: М. Ф. Олійник