_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7760/15-ц
Провадження № 2/520/3747/15
УХВАЛА

10 листопада 2015 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Сукач П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву відповідача, ОСОБА_1, про судді та секретаря у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про перерахунок боргу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває вказана справа.

В судовому засіданні відповідач, ОСОБА_1, звернулась до суду з заявою про відвід судді Прохорову П.А. та секретарю Бондаренко В.М.

Наведену заяву підтримав представник відповідача, ОСОБА_3, та у своєму виступі зазначав про те, що на його думку суддя та секретар є упередженими та не обєктивними, зокрема наголошував на тому, що суд залишив поза увагою відмінність написання прізвища у позивача у різних документах, що надавались до суду, вказував на подвійне обтяження одного і того ж обєкта нерухомого майна, на неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи та винесення судом процесуальних документів.

Окрім того сторона відповідача наголошувала на тому, що суд нібито протиправно відстрочив позивачу сплату судового збору у належному розмірі.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти висловленої стороною відповідача позиції, наголошувала на тому, що відповідач умисно затягує вирішення справи, заявлені ними доводи надуманими, а сама їх поведінка має на меті тиск на суд.

Суд, розглянувши заяву представника відповідача вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу, якщо:

1) Під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) Він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) Він є членом сімї або близьким родичем сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) Якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді;

5) Було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною 3 ст. 11-1 ЦПК (щодо визначення судді для розгляду конкретної справи автоматизованою системою документообігу суду за принципом вірогідності).

Припущення заявника щодо заінтересованості судді Прохорова П.А. при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову спростовуються аналізом законодавства, що регламентує таке питання та оцінку доказів в цілому.

Так, порядок вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову врегульовано положеннями ст. 151-153 ЦПК України, та з такого приводу судам було надано відповідні розяснення, викладені Пленумом Верховного ОСОБА_4 України у постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, суди, при вирішенні клопотань про застосування заходів забезпечення позову мають керуватися загальними засадами судочинства, та за наслідками розгляду такого питання слід постановляти вмотивовану ухвалу.

Таким чином суд, у випадку, коли клопотання про забезпечення позову заявлено разом з позовом, керуючись положеннями ч.4 ст. 151, ч. 1, ч.3 ст. 153 ЦПК України, та за формальної відповідності заяви ч.2 ст. 151 ЦПК України, вимушений розглядати заяву на підставі наявних серед матеріалів справи доказів та пояснень, гарантуючи при цьому максимальне забезпечення прав всіх учасників процесу. При цьому оцінка доказам надається виключно в контексті вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову, та ні у якому разі не у розумінні вирішення справи по суті.

Так, оцінка доказів відбувається відповідно до загальних засад - положень 10, 11, 57-61 ЦПК України, виходячи з їх одиночного та сукупного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосередньогоаналізу та з чого суд доходить до внутрішнього переконання щодо вирішення процесуального питання ( за аналогією до ст. 212 ЦПК України).

При цьому у подальшому, з долучених відомостей, стало відомо, що ухвала суду від 05.06.2015 року про забезпечення позову належно виконана бути не може, через неналежним чином оформлені права власності, щодо предмету обтяження так суд вказав про приналежність ОСОБА_1 такого майна, однак за відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на цього було зареєстровано за позивачем, в той час як правовстановлюючий документ, на підставі якого мала місце зазначена реєстрація було скасовано, та відповідно належним власником слід було б вважати попереднього (до ОСОБА_2) власника, яка, за замістом наданих до суду копій процесуальних документів,постановлених судами у інших провадженнях ОСОБА_1

З наведених обставин, зважаючи на зміст поставлених ухвал (від 05.06.2015 року що не була виконана та від 15.06.2015 року, що була постановлена вже з урахуванням обставин справи, які унеможливлювали виконання ухвали від 05.06.2015 року.

Наведені заходи кореспондують самій меті застосуванн заходів забезпечення позову та настанню їх реальних наслідків.

Разом з тим суд звертає увагу заявника на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та можуть бути скасовані, за заявою заінтересованого учасника справи, у випадках та у спосіб, що передбачено законом. Крім того діюче законодавство передбачає можливість компенсацій понесених у звязку з застосуванням заходів забезпечення позову збитків.

Тобто діюче законодавство передбачає дієвий механізм захисту прав та інтересів як позивача, так і інших учасників цивільного процесу щодо можливості забезпечення позовних вимог та їх актуальності, на умовах взаємної відповідальності сторін. Та з такого, вбачається, що суд, постановляючи ухвалу про забезпечення позову за завою позивача одночасно покладає на такого позивача відповідальність за збитки, завдані іншим особам, у звязку з таким забезпеченням, тобто лобіювання інтересів сторін шляхом вжиття чи не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на нерухоме майно вбачається не можливим.

Одночасно з тим посилання відповідача на протиправність неповідомлення його про постановлення ухвал про забезпечення позову спростовується положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, - вони мають бути направлені особі, щодо якої вжито відповідні запити негайно, після виконання ухвали. Натомість матеріали справи не містять відомостей про виконання ухвали.

Разом з тим, посилання представника відповідача на невідповідність написання прізвища особи, від імені якої було подано позовну заяву та особи, копія довіреності якої долучена до матеріалів справи на обґрунтування повноважень представника позивача ОСОБА_5 по перше спростовуються іншими відомостями про таку особу (копією картки платника податків та копіює паспорта громадянина України) та по-друге у подальшому представником позивача було надано належну довіреність, у якій було вказано правильне (актуальне) прізвище заявника, що підтвердило висновок суду про наявність у ОСОБА_6 належних повноважень на предявлення позову до суду та вчинення інших процесуальних дій.

Щодо критики сторони відповідача з питань відстрочення судового збору для позивача, то суд вказує на те, що вирішення таких питань є виключною компетенцією суду. Скрутний матеріальний стан є оціночною категорією, що вирішується у кожному конкретному випадку, виходячи з обставин позову та наданих до нього доказів.

У звязку з тим, що питання вирішується на момент відкриття провадження, за наявними у суду доказами, та законом не передбачено зясування думки інших учасників процесу, суд вказує на те, що зауваження сторони відповідача не є слушними.

Щодо вимог сторони відповідача про відвід секретарю судового засідання Бондаренко В.М., то суд зазначає про те, що Київський районний суд м. Одеси, на час постановлення цієї ухвали не має такого співробітника, натомість є співробітник ОСОБА_7, однак на теперішній час він участі у судових засіданнях не приймає, та таким чином йому не може бути заявлено відвод.

Одночасно з тим, секретарем у судовому засіданні є ОСОБА_4

Отже, з боку заявника не доведено жодної підстави для відводу судді, а лише вказана особиста думка заявника стосовно обєктивності та неупередженості судді.

Враховуючі наведене та керуючись ст. 20, 24, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відповідача - ОСОБА_1 про відвід судді Прохорова П.А. та секретаря судового засідання Бондаренка О.М. - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Прохоров П. А.