АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання недійсним нарахування заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року в задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено кредитний договір №13/ш, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 120 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, строком до 20.11.2017 року (а.с.6).

24.09.2013 року між сторонами був укладений договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» №653256/2013, відповідно до якого позивач здійснив вклад в розмірі 17 000 грн. 00 коп., під 22% річних (а.с.14).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18.02.2015 року заборгованість позивача за договором №13/ш від 20.11.2007 року складає 14 009 грн. 00 коп. (а.с.15).

18.12.2014 року ОСОБА_1звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням провести взаєморозрахунок між сторонами шляхом списання грошових коштів з поточного депозитного рахунку позивача для погашення заборгованості по кредиту (а.с.16).

Листом № 21-036-283/15 від 13.01.2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав письмову відповідь, якою відмовив позивачу у задоволенні його заяви від 18.12.2014 року (а.с.17-18).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що зарахування коштів, які перебувають на рахунку банку за договором банківського вкладу в рахунок погашення кредитної заборгованості не суперечить вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається , що на підставі постанови Правління НБУ від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури.

Крім того, цим Законом не передбачено способу задоволення вимог кредиторів до банку шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі.

Даним Законом також встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Правильними слід вважати висновки суду в частині відмови в позові щодо визнання недійсною нарахованої кредитної заборгованості, оскільки право оспорювати розмір заборгованості виникне у позивача при зверненні банку до нього з позовом про її стягнення. Відтак обраний позивачем спосіб захисту не можна визнати ефективним.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 09 вересня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук