Справа № 473/533/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Ротар М.М., при секретарі судового засідання - Фінько О.П.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1. На випадок своєї смерті спадкодавця склала заповіт, яким все своє майно заповідала позивачу. Спадщину після її смерті прийняла позивачка шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви.

При зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Тому, посилаючись на вищевказані обставини, а також неможливість отримання правовстановлюючого документа в адміністративному порядку, позивач просила визнати за нею право власності на квартиру в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На адресу суду направив заяву, про розгляд справи без участі представника, вирішення позовних вимог залишає на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, на адресу суду направила заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, матеріали інвентарної справи № 1265/63 судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим 15.04.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1.

За життя спадкодавиця все своє майно заповіла ОСОБА_2 Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області 2 листопада 2010 року за реєстровим №424.

Спадщину позивачка прийняла своєчасно шляхом подання заяви до нотаріальної контори міста, на підставі якої заведено спадкову справу №9-2014. Інший спадкоємець за законом ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмову від обов'язкової частки у спадщині.

19 грудня 2014 року позивачка ОСОБА_2 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті ОСОБА_4. Підставою відмови нотаріус зазначила відсутність правовстановлюючого документу на спадкову квартиру.

В судовому засіданні було встановлено, що вказана квартира належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу НОМЕР_2, зареєстрований 22.09.2001 року Вознесенською універсальною товарно - сировинною біржею та зареєстрований у Вознесенському МБТІ 19.04.2001 року за №8234 на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 12,2 кв.м. та загальною площею 31,9 кв.м.; та договору купівлі-продажу НОМЕР_3, зареєстрований 6.11.2002 року Вознесенською універсальною товарно - сировинною біржею на квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 17,5 кв.м. та загальною площею 17,5 кв.м. Реєстрація у Вознесенському МБТІ відсутня.

Оскільки договори купівлі-продажу квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 укладалися спадкодавицею ОСОБА_4 у 2002 та 2001 році, відповідно до правовідносин права власності слід застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР та Закону України «Про власність».

Цивільний кодекс УРСР не встановлював обов'язковості нотаріальної форми купівлі- продажу квартири. Закон України «Про власність» у ст.12 передбачав, що громадяни набувають права власності на підставі угод не заборонених законом, зокрема, угоди купівлі-продажу,з моменту повної сплати вартості (ст. 15).

На момент виникнення даних правовідносин діяли Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 №56 та передбачали проведення реєстрації лише об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

Отже,чинне законодавство на час укладання угод купівлі-продажу квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не пов'язувало виникнення права власності з моментом його реєстрації.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, спадкодавиця ОСОБА_4 набула права власності на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на законних підставах. Крім того її право власності на вказане майно було визнане виконавчим комітетом Вознесенської міської ради та рішенням від 23.09.2005 року № 139 їй було надано дозвіл на реконструкцію вказаних квартир в одну квартиру АДРЕСА_1 та видано будівельний паспорт НОМЕР_4.

За змістом ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. Державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього (ч.І ст.11). Порядок ведення Державного реєстру прав затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141.

З набуттям чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» була введена норма ст.21, яка передбачала можливість реєстрації права власності з видачею свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна, який утворився в результаті об'єднання декількох самостійних об'єктів нерухомого майна.

Власник нерухомого майна може розпоряджатися своїм майном керуючись власними переконаннями і власною волею не порушуючи при цьому інтереси інших осіб. Власник або співвласники декількох об'єктів нерухомого майна можуть об'єднати ці об'єкти нерухомого майна.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, яке утворилося внаслідок поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації і частина перша статті 182 Кодексу). Також пунктом 38 Порядку передбачено, що орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майно, що утворився в результаті об'єднання об'єктів нерухомого майна, у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше.

Згідно з Методичними рекомендаціями щодо порядку державної реєстрації речових прав у разі поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна та об'єднання об'єктів нерухомого майна, схваленими колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 (Протокол від .№3) об'єднання об'єктів нерухомого майна, які мають характер самостійних речей, тобто не є складовими частинами складної речі і не є приналежністю головної речі як правило відбувається з проведенням технічних дій з такими об'єктами. Тобто для того, щоб такі нерухомі речі стали одним самостійним об'єктом нерухомого майна необхідно провести їх фізичне об'єднання в одну річ. Об'єднання об'єктів нерухомого майна в такому сенсі означає їх фізичне об'єднання в одну нерухому річ і у зв'язку з цим отримання одного правовстановлювального документа на один об'єкт нерухомого майна, що утворився в результаті фізичного об'єднання двох самостійних нерухомих речей.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868. Відповідно до п.57 цього Порядку щодо об'єктів нерухомого майна, які об'єднуються, державний реєстратор на кожний утворений об'єкт відкриває відповідний розділ у Державному реєстрі прав, присвоює реєстраційний номер такому об'єкту та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства та видає свідоцтво на об'єкт.

Згідно з довідкою Вознесенського МБТІ №7 від 19.01.2015 року квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 об'єднані в одну квартиру АДРЕСА_1 за вказаною адресою. Самочинного будівництва за даними останньої інвентаризації не виявлено. Дані обставини підтверджено технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1, що був виконаний за даними останньої інвентаризації 20.10.2014 року.

Згідно висновку щодо технічної можливості об'єднання об'єктів нерухомого майна , який був виконаний КП "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації" за технічними показниками квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 може бути об'єднана в одну двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. За даними останньої інвентаризації та за результатами об'єднання квартир загальна площа збільшилася на 4,0 кв.м. та становить 53,4 кв.м. та житлова площа збільшилася на 3,5 кв.м. та становить 33,2 кв.м.

Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушене право пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено неможливість оформлення позивача ОСОБА_2 у спадкових правах у нотаріальній конторі, суд вважає за можливе визнати право власності в порядку спадкування на спадкове майно за позивачем, яке складається з квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Ротар