АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/2100/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/789/29/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

З участю секретаря - Панькевич Т.І.

Сторін: представників ДНЗ Боднар О.Г., ОСОБА_10, адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою дошкільного навчального закладу №5 м. Кременця на рішення Кременецького районного суду від 10 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, дошкільного навчального закладу №5 м. Кременця про визнання протиправними рішень про накладення дисциплінарних стягнень та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, зобов"язання про вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до відділу освіти Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, дошкільного навчального закладу №5 м. Кременця про визнання незаконним та скасування наказу завідуючої дошкільного навчального закладу м. Кременець №113-К від 15.09.2014 року про звільнення її з роботи, поновлення її на посаді музичного керівника Кременецького ДНЗ №5, зобов'язання ДНЗ №5 м. Кременець видати наказ про поновлення її на роботі та внести відповідний запис в трудовій книжці, стягнення з Кременецького ДНЗ №5 заробітку за час вимушеного прогулу та 2000 грн. моральної шкоди.

У ході судового розгляду ОСОБА_4 збільшила позовні вимоги та просила визнати незаконним та скасувати накази за №16 від 08.09.2014 року та за №17 від 09.09.2014 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Позивачка вказала, що її було звільнено за п. 3 ст. 41 КЗпП України за вчинення нею аморального проступку. Посилаючись на те, що такого порушення трудової дисципліни вона не допускала та у день звільнення перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, позивачка просила скасувати наказ про її звільнення, поновити її на посаді музичного керівника ДНЗ, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивачка просила скасувати накази за №16 та №17 відповідно від 08.09.2014 року та від 09.09.2014 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани, посилаючись на те, що вона не допускала порушення трудової дисципліни і її відсутність була викликана поважними причинами.

Рішенням Кременецького районного суду від 10 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 до відділу освіти Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, дошкільного навчального закладу №5 м. Кременця про визнання протиправними рішень про накладення дисциплінарних стягнень та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, зобов'язання про вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази завідуючої дошкільного навчального закладу за №5 м. Кременець: за №113-К від 15.09.2014 року про звільнення ОСОБА_4 за п.3ст.41 КзпП; за №16 від 08.09.2014 року та за №17 від 09.09.2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді музичного керівника Кременецького ДНЗ №5 з 15.09.2014 року.

Стягнуто з Кременецького ДНЗ №5 в користь ОСОБА_4 заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 570 грн.

Стягнуто з Кременецького ДНЗ №5 в користь ОСОБА_4 2000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Кременецького ДНЗ №5 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Додатковим рішенням Кременецького районного суду від 17 грудня 2014 року з Кременецького ДНЗ №5 стягнено в користь держави 243,60 грн. судового збору.

Представник ДНЗ №5 м. Кременець звернулася з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, в якій вказала, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначила, що суд неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для об'єктивного її вирішення, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Враховуючи наведене апелянт просить скасувати рішення Кременецького районного суду від 10 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У ході апеляційного розгляду апелянт уточнила свої вимоги і просила скасувати рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі, стягнення заробітку за час прогулу та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів , зазначених в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Поновлюючи ОСОБА_4 на роботі суд першої інстанції виходив з того, що її звільнення проведено з порушенням трудового законодавства, а саме: без підстави для звільнення за п.3 ст. 41 КзпП та в період тимчасової непрацездатності, чим порушено трудові права позивачки, які підлягають захисту шляхом поновлення її на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Колегія вважає, що повністю з такими висновками суду не можна погодитись, оскільки вони не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду- частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. .

Судом встановлено, що згідно наказу №27 по Кременецькому я/с №5 від 03.04.2000 року позивач прийнята на посаду музичного керівника в порядку переводу з викладача Кременецької музичної школи з 03.04.2000 року.

Ясла-сад №5 м. Кременця перейменовано на ДНЗ №5 м. Кременця згідно наказу від 14.01.2005 року.

08.09.2014 року ОСОБА_10 звернулась до завідуючої ДНЗ №5 Бондар О.Г. із заявою, в якій повідомила про застосування фізичної сили до її дитини ОСОБА_8 зі сторони музичного керівника ОСОБА_4 05.09.2014 року.

Згідно акту від 08.09.2014 року ОСОБА_4 відмовилась від письмового пояснення щодо вчинення нею аморального проступку по відношенню до дитини.

Завідуюча ДНЗ №5 Бондар О.Г. звернулась з поданням до голови профспілкового комітету ДНЗ про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 за ч.3 ст. 41 КЗпП, а саме вчинення нею аморального проступку: застосування фізичної сили до дитини, образи матері.

З витягу з наказу №113-к по Кременецькому ДНЗ №5 від 15.09.2014 року "Про звільнення ОСОБА_4" вбачається, що ОСОБА_4, музичного керівника, звільнено з роботи з 15 вересня 2014 року за п.3 ст. 41 КЗпП України. Підстава: заява матері ОСОБА_10, протокол №11 засідання профспілкового комітету ДНЗ №5 від 15.09.2014 року, накази про догани від 08.09.2014 р. №16 від 09.09.2014 р. №17.

Згідно акту від 15.09.2014 року ОСОБА_4 відмовилась підписатись в наказі про її звільнення за п.3 ст.41 КЗпП України.

З 15.09.2014 р. по 22.09.2014 р. ОСОБА_4 перебувала на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності серії АГА №193310, виданого Кременецькою районною комунальною лікарнею 22.09.2014 р., а також листом Кременецької районної комунальної лікарні від 23.10.2014 р. за №1264 у якому зазначено, що відповідно до журналу реєстрації приймального відділення ОСОБА_4 поступила 15.09.2014 р. о 19 год. 10 хв. у анестеологічне відділення Кременецької РКЛ. 16 вересня 2014 р. була переведена в терапевтичне відділення, де знаходилась до 22.09.2014р. на стаціонарному лікуванні

З протоколу №7 засідання профспілкового комітету по Кременецькому ДНЗ №5 від 8 вересня 2014 року вбачається, що на засіданні профкому розглядалася заява ОСОБА_10 про неправомірне застосування сили ОСОБА_4 до вихованця середньої групи "А" ОСОБА_8 За результатами розгляду дано згоду на винесення догани музичному керівнику ОСОБА_4 у зв'язку з порушенням трудової дисципліни та неявкою на засідання ПК із занесенням запису в трудову книжку.

Згідно із наказу №16 по Кременецькому ДНЗ №5 від 08.09.2014 року за порушення трудової дисципліни, що виразилась у недопрацюванні робочих годин та неявкою на засідання профкому ОСОБА_4 оголошено догану.

З протоколу №8 засідання профспілкового комітету по Кременецькому ДНЗ №5 від 9 вересня 2014 року вбачається, що на засіданні профкому розглядалася заява ОСОБА_10 про неправомірне застосування сили ОСОБА_4 до вихованця середньої групи "А" ОСОБА_8 За результатами розгляду дано згоду на винесення другої догани музичному керівнику ОСОБА_4 у зв'язку з порушенням трудової дисципліни та неявкою на засідання ПК із занесенням запису в трудову книжку.

З протоколу №10 засідання профспілкового комітету по Кременецькому ДНЗ №5 від 10 вересня 2014 року вбачається, що на засіданні профкому розглядалося подання завідувачки ДНЗ №5 Бондар О.Г. про дачу згоди на звільнення музичного керівника ОСОБА_4 у зв'язку з вчиненням нею аморального проступку - застосування фізичної сили до дитини, образою матері дитини, неодноразового порушення трудової дисципліни, ігнорування рішення трудового колективу та профспілкової організації. Постановлено: дати згоду на звільнення музичного керівника ОСОБА_4

З протоколу №11 засідання профспілкового комітету по Кременецькому ДНЗ №5 від 15 вересня 2014 року вбачається, що на засіданні профкому розглядалося подання завідувача ДНЗ №5 Бондар О.Г. про дачу згоди на звільнення музичного керівника ОСОБА_4 у зв'язку з вчиненням нею аморального проступку - застосування фізичної сили до дитини, образою матері дитини. Відповідно до рішення засіданні від 15.09.2014 року дано згоду на звільнення музичного керівника ОСОБА_4

Дане рішення профкому стало підставою для звільнення позивачки за п.3 ст. 41 КЗпП, що стверджується наказом №113-к по Кременецькому ДНЗ №5 від 15.09.2014 року про звільнення ОСОБА_4 з 15 вересня 2014 року за п.3 ст. 41 КзпП України. Підстава: заява матері ОСОБА_10, протокол №11 засідання профспілкового комітету ДНЗ №5 від 15.09.2014 року, накази про догани від 08.09.2014 р. №16 від 09.09.2014 р. №17.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що в наказі завідуючої ДНЗ від 15.09.2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_4 формально зазначено п.3 ст.41 КЗпП і з наказу не зрозуміло за що була звільнена позивачка, не відповідає встановленим обставинам по справі і спростовується змістом подання завідуючої ДНЗ, підставами видання наказу від 15.09.2014 року про звільнення позивачки, заявою матері дитини від 08.09.2014 року, поясненнями представників в судовому засіданні з яких вбачається, що підставою звільнення стала заява матері дитини з приводу застосування ОСОБА_4 до її дитини фізичної сили.

Вирішуючи спір, суд прийшов до висновку, що відповідачі не подали в суд жодних доказів неправомірного застосування до дитини зі сторони ОСОБА_4 фізичної сили. Однак такий висновок суду також не відповідає обставинам справи і спростовується матеріалами справи.

Так, у судовому засіданні представник закладу, завідуюча Бондар О.Г. ствердила, що мати дитини звернулась до неї 06.09.2014 року і вона бачила на руці дитини подряпини та почервоніння. Свідок вихователька ОСОБА_9, яка була присутня при проведенні позивачкою музичних занять, ствердила, що позивачка із застосуванням фізичної сили штовхнула 4-х річну дитину- ОСОБА_8.

Враховуючи наведене колегія вважає, що в судовому засіданні здобуто докази вчинення позивачкою аморального проступку.

Разом з тим, частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

За положеннями частини другої статті 41 КЗпП України розірвання трудового договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Тобто положення частини третьої статті 40 КЗпП України слід застосовувати також до випадків звільнення працівника з підстав частини першої статті 41 КЗпП України.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240 1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Судом встановлено, що звільнення позивачки відбулось в день перебування її на стаціонарному лікуванні, що стверджується наказом про її звільнення від 15.09.2014 року та листком непрацездатності серії АГА №193310, виданого Кременецькою районною комунальною лікарнею 22.09.2014 р.

Таким чином, судом установлено, що звільнення позивачки із займаної посади з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України, проведено під час її тимчасової непрацездатності, тобто її звільнення відбулось з порушенням порядку, установленого законом.

Враховуючи вищенаведене, суд підставно поновив позивачку на роботі.

Посилання апелянта на те, що звільнення позивача відбулося до видачі позивачу лікарняного, безпідставні та не основані на законі, оскільки час видачі лікарняного листа немає правового значення, враховуючи, що законом заборонено звільнення працівника в день тимчасової непрацездатності (ч. 2 ст. 40 КЗпП України) і при цьому враховуються день звільнення і день видачі лікарняного листа, а не його час.

При визначенні втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, суд підставно застосував п.п.2,5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р., врахував довідку ДНЗ від 09.10.2014 р. про середній заробіток позивачки за два місяці до дня звільнення, визначив середньоденний заробіток позивачки в сумі 139,45 грн., час вимушеного прогулу з 15.09.2014 р.по 10.11.2014 р., а тому обгрунтовано встановив суму втраченого заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 5570 грн.

Разом з тим, колегія вважає, що суму втраченого заробітку відповідно до вимог ст.37 ЗУ "Про дошкільну освіту", ст. 89 ЗУ "Про бюджет" слід стягнути з районного відділу освіти Кременецької райдержадміністрації, оскільки фінансування дошкільної світи здійснюється з районного бюджету.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн., суд виходив з того, що внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральну шкоду, яка полягала у зміні звичного ритму життя, втратою джерела доходів, що вплинуло на добробут сім'ї, приниженні репутації в очах працівників.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом не встановлено, а позивачкою в судовому засіданні не надано будь-яких доказів того, чи призвело порушення відповідачем її прав до моральних страждань, в чому вони полягають, які нормальні життєві зв'язки втрачено в наслідок порушення права працівника та яких додаткових зусиль це потребує.

Враховуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія вважає, що рішення суду в частині стягнення в користь позивачки моральної шкоди та відповідно судових витрат слід скасувати, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу дошкільного навчального закладу №5 м. Кременця задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду від 10 листопада 2014 року в частині стягнення з Кременецького ДНЗ №5 в користь ОСОБА_4 заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 570 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відділу освіти Кременецької РДА в користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5570 грн.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в користь позивачки та додаткове рішення від 17 грудня 2014 року в частині стягнення судових витрат в сумі 243,60 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з моральної шкоди відмовити.

В решті - залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Є. Фащевська