Провадження № 2/741/131/15
Єдиний унікальний номер 741/260/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Головка В.М.,

за участю секретаря Пасіки О.П.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника органу опіки та піклування Носівської міської ради Сеник Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Носівський районний сектор Державної міграційної служби у Чернігівській області, Орган опіки та піклування Носівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2015 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, у якому просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що позивач є власником вищевказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності на житий будинок. Відповідно до домової книги ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у даному будинку, але фактично з дня реєстрації та по даний час у зазначеному будинку не проживали. Протягом 2014 року позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням привести стан справ у відповідність із законодавством України та подати заяву у Носівський районний сектор Державної міграційної служби у Чернігівській області про зняття з реєстрації як самої відповідачки ОСОБА_2, так ї її спільних із сином позивача дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які фактично проживають по АДРЕСА_2. Всі витрати по сплаті за комунальні послуги, утримання будинку в належному стані змушений нести позивач. Оскільки відповідач не реагує на прохання позивача, чим умисно ухиляється від добровільного зняття з реєстрації, то позивач вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав повністю заявлені ним позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та пояснив, що у 2008 році його син ОСОБА_6 одружився із ОСОБА_2. Після одруження вони стали проживати у будинку тещі та тестя позивача у селі Ставок Носівського району. Після народження другої дитини відповідачка зареєструвалася у його будинку по АДРЕСА_1 для того, щоб отримати допомогу, але жодного дня за вказаною адресою не проживала.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що після одруження постійно проживала із чоловіком та дітьми у селі Ставок Носівського району. Значиться зареєстрованою по АДРЕСА_1 у будинку свекра ОСОБА_1, хоча жодного дня за вказаною адресою не проживала. Не заперечувала проти задоволення позову в частині визнання її та дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1. Проти позовних вимог в частині стягнення судового збору заперечувала.

Представник органу опіки та піклування Носівської міської ради Сеник Г.Г. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дала показання про те, що відповідачка з дітьми значиться зареєстрованою по АДРЕСА_1 у будинку її чоловіка, хоча жодного дня за вказаною адресою не проживала. До лютого місяця 2015 року невістка із сином та онуками проживали у селі Ставок Носівського району.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні дав показання про те, що у 2008 році він одружився із ОСОБА_2. Після одруження вони стали проживати у будинку у селі Ставок Носівського району. Після народження другої дитини відповідачка зареєструвалася у будинку його батьків по АДРЕСА_1 для того, щоб отримати допомогу, але жодного дня за вказаною адресою не проживала.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 має право особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями по АДРЕСА_1 за № 19. (а.с.4) .

Згідно з довідкою № 156 від 10.06.2014 року, яка видана Степовохутірською сільською радою Носівського району підтверджує, що ОСОБА_2, її дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 фактично проживають без реєстрації у АДРЕСА_2 у житловому будинку батьків. Діти перебувають на утриманні матері. (а.с.5).

Копія домової книги підтверджує факт того, що у домоволодінні по АДРЕСА_1 значаться зареєстрвоаними ОСОБА_1 з 29.11.1993 року, ОСОБА_7 з 14.11.1993 року, ОСОБА_6 з 02.06.2002 року, ОСОБА_8 з 08.06.2007 року, ОСОБА_2 з 26.02.2013 року, ОСОБА_4 з 26.02.2013 року та ОСОБА_5 з 27.12.2013 року. ( а.с11).

Відповідно до акту обстеження від 23.01.2015 року, який склала комісія у складі депутата Носівської міськради Сеника О.В. та жителів АДРЕСА_1 -ОСОБА_11 та ОСОБА_12, ОСОБА_2, 1986 року народження, яка зареєстрованан по АДРЕСА_1 на даний час за місцем прописки не проживає, проживає у с. Степові Хутори Носівського раону у будинку своїх батьків. ( а.с. 41)

Акт обстеження від 25.06.2014 року, який складено комісією у складі депутата Червонопартизанської сільської ради Боженко А.І. та жителів с. Ставок -ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтверджує факт того, що ОСОБА_6, 1984 року народження та ОСОБА_2, 1986 року народження проживали у АДРЕСА_3 без реєстрації протягом п?яти років, а саме з січня 2009 року по червень 2014 року. ( а.с. 42).

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В ході розгляду справи сторонами не оспорювався той факт, що позивач є батьком ОСОБА_6, свекром відповідача ОСОБА_2 і відповідно, дідом ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тобто між ними наявне кровне споріднення, що є ознакою сім'ї.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за № 2 від 12 квітня 1985 року роз'яснено судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, з урахуванням того, що в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в будинку АДРЕСА_1 понад 1 (один) рік, фактично з моменту реєстрації, беручи до уваги, що в судовому засіданні не було встановлено поважності причин її не проживання, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним будинком.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, нтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

А отже обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто на батьків.

З матеріалів справи вбачається, що малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зареєстровані без згоди власника житла, за місцем реєстрації матері, що не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, в порядку ч. 2 ст. 156 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Разом з тим, за місцем реєстрації ні малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ні їхня мати ОСОБА_2 не проживають більше ніж один рік, доказів наявності поважності причин не проживання суду не надали.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В порядку ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи, що відповідач не проживає у будинку позивача понад один рік без поважних причин, то наявні підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 та залежних від неї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Тому у задоволенні позовної вимоги про визначення, що прийняте рішення суду є підставою для зняття з реєстрації визначених осіб необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 316,317, 321, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ч.4 ст. 3 СК України , ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» , ч. 2 ст. 156 ЖК України, ст. 41 Конституції України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_12 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 121 (сто двадцять одна ) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Носівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Головко