Справа № 189/2029/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.11.2015 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретареві Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, який розташований по АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона являється власником вказаного житлового будинку в якому зареєстрований ОСОБА_2 - син ОСОБА_3, з якою перебував у шлюбі брат позивачки зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1, який фактично не проживає в даному будинку з 2006 року. На підставі викладеного позивачка просить ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1.

В судове засідання сторони не з'явилися.

Позивачка надіслала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, позов підтримала та просить його задовольнити.

Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача ОСОБА_2 який вдруге не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням у газеті «Вісті Придніпров'я». Позивачка проти задоволення заочного рішення не заперечує.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, це підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 5 липня 2008 року державним нотаріусом Кривошей О.Г. (а.с.5), відповідно витягу №19180865 від 12.06.2008року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.6).

З копії довідки від 20.08.2015 року за №913, виданої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 видно, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 - не родич, ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с.9).

Також, з копії акту від 19.08.2015 року складеного та підписаного сільським головою та складом комісії, вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 тривалий час не проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, позивачка, відповідно до ст. 10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1, відповідач не проживає тривалий час.

За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки позивачка, як встановлено судом, є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212 -215, 218, 224 -233 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. у відшкодування судового збору, 250 (двісті п'ятдесят) грн. витрат за розміщення оголошення в газеті.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар