Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6650/13-ц Головуючий у 1-й інст. Болейко А. П.
Категорія 27 Доповідач Микитюк О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Товянської О.В.,

Гансецької І.А.

при секретарі Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2014 року,

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики в розмірі 160000грн., 283200грн. пені, 1600 грн. штрафу, 4665 грн. річних. В обґрунтування позову зазначив, що 05 січня 2012 року позичив відповідачу до 10 травня 2012 року 160000грн. на підставі письмового договору. Умовами договору передбачена сплата пені і штрафу. Відповідач не виконала зобов'язання, борг не повернула.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 160000грн. основного боргу, 158400грн.пені, 1600 грн. штрафу, 4665 грн. річних та 3246грн.55 коп. судового збору. В решті вимог відмовлено.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 23 жовтня 2014 року залишена без задоволення заява відповідача про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Вказує на те, що не підписувала договір позики, не отримувала коштів за договором. На її думку штраф є різновидом пені і такі санкції не можуть застосовуватись одночасно.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (ч.2 ст.625 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. (ст.526 ЦК України).

Позивач надав суду договір позики від 05 січня 2012 року, за умовами якого позичальник ОСОБА_3 отримала від позикодавця ОСОБА_2 гроші в сумі 160000грн. і зобов'язалась повернути гроші до 10 травня 2012 року. Пунктом 4 договору передбачена сплата штрафу 1% від простроченої суми та пені 0,5 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, а також повернення суми позики з урахуванням індексу інфляції (а.с.26). Штраф становить 1600грн. 3% річних за 354 дні дорівнюють 4655грн., пеня за 354 дні - 283200грн. З урахуванням вимог ч.3 ст.551 ЦК України суд першої інстанції зменшив розмір пені до 158400 грн. і позивач рішення в цій частині не оскаржував.

Висновком судової почеркознавчої експертизи №1/1773 від 23.06.2014 року (а.с.79-82) встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 в графі „підпис" в договорі позики від 05.01.2012 року виконаний ОСОБА_3 Допитаний в судовому засіданні 09.02.2015 року експерт ОСОБА_4 надав роз'яснення щодо предмету дослідження і застосованої методики.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України). Відповідач та її представник не надали належних та допустимих доказів на підтвердження безгрошовості договору позики або на підтвердження повернення коштів, клопотання про витребування таких доказів в суді першої та апеляційної інстанції не заявляли.

Одночасне стягнення з учасника цивільних правовідносин, який порушив зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки. У правовій позиції у справі №6-116 цс 13 Верховний Суд України зазначив, що у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Залишити без змін заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуюча: Судді: