Справа № 466/4464/14 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/293/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна С. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я.,Ванівського О.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівської міської ради та Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 липня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради та просив зобов'язати Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради звільнити його від виконання обов'язків завідувача відділу з 01 липня 2014 року та зобов'язати Львівську міську раду перерахувати кошти на рахунок Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради для нарахування і виплати йому грошей при звільненні, як це передбачено у діючому законодавстві у відповідності до поданої ним довідки №01/06-2014 року від 24 червня 2014 року, загальна сума до перерахунку якої становить 50 388 гривень 58 копійок.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 липня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Зобов'язано Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради звільнити ОСОБА_2 з роботи з 01 липня 2014 року.

Зобов'язано Львівську міську раду перерахувати кошти на рахунок Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради для нарахування та виплати ОСОБА_2 коштів при звільненні в розмірі 50 388 гривень 58 копійок.

Рішення суду оскаржили Львівська міська рада та Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі Львівська міська рада посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що твердження суду про те, що представник Львівської міської ради, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи в судові засідання не з'являвся не заслуговує на увагу, оскільки судові повістки про слухання справи надходили на адресу міської ради з запізненням, а про останнє судове засідання апелянт взагалі повідомлений не був, про рішення суду дізнались лише з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки оскаржуваного рішення не отримували. Крім того, апелянт зазначає, з довідки про компенсацію заробітної плати, на підставі якої було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог не можливо встановити,яким чином обраховувалась сума, яка підлягає до сплати, не зазначено формули та методики по якій обчислювалась така, та не можливо встановити який був середній заробіток, оскільки позивач не надав довідки про середньомісячну заробітну плату за останні два календарні місяці, також, дана довідки підписана самим позивачем. Зазначає, що компенсацію позивач вимагає з липня 2013 року, а в рішенні вказано, що заява на звільнення ним була подана у березні 2014 року. Також апелянт вказує, що позивач не є їх працівником, вони ніколи не виплачували йому заробітну плату, він ніколи не перебував в трудових відносинах з міською радою, а тому не вправі вимагати в суду зобов'язати міську раду надати кошти для нарахування і виплати йому коштів при звільнені. Позивач не пред'являв вимог про розрахунок, як цього вимагає ст. 116 КЗпП України, однак суд в оскаржуваному рішенні посилається на дану статтю. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2 про зобов'язання Львівської міської ради перерахувати кошти на рахунок Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради для нарахування та виплати ОСОБА_2 коштів при звільненні в розмірі 50 388 гривень 58 копійок відмовити.

Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради в апеляційній скарзі вказує, що позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради. Апелянт ніколи не брав на себе зобов'язань щодо виплати позивачу заробітної плати, який відповідно до довідки про включення до ЄДРПОУ №11015 очолює госпрозрахунковий відділ приватизації житла, що є юридичною особою комунальної форми власності, а відтак судом, при винесенні оскаржуваного рішення було не в повній мірі з'ясовано обставини справи та досліджено докази, що призвело до порушення ним норм процесуального та матеріального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників апелянтів на підтримання доводів апеляційних скарг, пояснення позивача та його представника на заперечення скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому кожна зі сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На думку колегії суддів ухвалене у справі рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам у повній мірі не відповідає, ухвалене за відсутності належних та допустимих доказів підставності позовних вимог, а відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, розпорядженням глави районної місцевої адміністрації Шевченківської районної ради народних депутатів №32 від 11.02.1993 року "Про утворення госпрозрахункового відділу приватизації державного житлового фонду" утворено госпрозрахунковий відділ чисельністю 8 чоловік по приватизації державного житла та підготовці і оформлення документів про передачу квартир (будинків) у власність громадян та 15.02.1993 року призначено завідуючим відділом приватизації державного житла ОСОБА_2.

Розпорядженням глави районної місцевої адміністрації Шевченківської районної ради народних депутатів №35 від 10.03.1993 року "Про затвердження положення про районний госпрозрахунковий відділ приватизації житлового фонду та штатного розкладу відділу" затверджено положення про районний госпрозрахунковий відділ приватизації житлового фонду, у п.4.1 якого зазначено, що фінансування відділу здійснюється за рахунок його госпрозрахункової діяльності.

Пунктом 4.2. передбачено, що у випадку неспроможності реалізації принципу самоокупності відділу, пов'язаним з несподіваним ходом процесу приватизації, приймаючи до уваги державну вагомість функцій, покладених на відділ, виконавчо- розпорядчий орган районної ради народних депутатів приймає міри щодо необхідного фінансування відділу та створення всіх необхідних умов для забезпечення функціонування відділу.

Як ствердили представники апелянтів, з посиланням на Закон України "Про місцеве самоврядування", Шевченківська районна адміністрація не є правонаступником районної місцевої адміністрації Шевченківської районної ради народних депутатів.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1100 від 07.12.2007 року "Про затвердження положення про управління комунальної власності Львівської міської ради та його структури в новій редакції" затверджено Положення про управління у п. 3.5 якого зазначено, що саме управлінню комунальної власності Львівської міської ради підпорядковані госпрозрахункові відділи приватизації державного житлового фонду, зокрема Шевченківського району (далі - Управління).

У п.3.12.3 Положення передбачено, що начальник Управління має право притягати до дисциплінарної відповідальності керівників структурних підрозділів та інших працівників управління, а також керівників підконтрольних відділів приватизації державного житлового фонду.

П.3.12.8 передбачено, що начальник Управління затверджує Положення про відділи приватизації державного житлового фонду районів.

У п.3.12,9 зазначено, що начальник Управління призначає та звільняє з посади начальників відділів приватизації державного житлового фонду за погодженням з директором департаменту економічної політики, погоджує прийняття та звільнення з посад працівників відділів приватизації державного житлового фонду у порядку визначеному законодавством.

Відповідно до п.4.15 Положення контроль за діяльністю та функціонуванням госпрозрахункових відділів приватизації державного житлового фонду, що підпорядковані управлінню здійснює управління комунальної власності.

Пунктом 2 рішення виконавчого комітету №198 від 05.04.2013 року "Про повноваження відділів приватизації державного житлового фонду" передбачено здійснення реорганізації відділів приватизації державного житлового фонду Залізничного та Шевченківського районів через їх приєднання до відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №530 від 11.07.2014 року "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету №198 від 05.04.2013року" передбачено (п.2) здійснення реорганізації відділів приватизації державного житлового фонду Залізничного та Шевченківського районів через їх приєднання до відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району з переведенням працівників відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району у штат відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району. Термін виконання вказаного пункту рішення встановлено до 01.10.2014 року, а відповідальність за виконання покладено на начальника відділу приватизації Франківського району.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах із Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради чи Львівською міською радою, та такі не брали на себе зобов'язань щодо виплати заробітної плати позивачу, який, відповідно до довідки про включення до ЄДРПОУ №11015, очолює госпрозрахунковий відділ приватизації житла, що є юридичною особою комунальної форми власності, належного роботодавця до участі у справі позивачем не залучено, що не дає можливості суду апеляційної інстанції залучити такого до участі у справі, що не позбавляє можливості позивача заявити позовні вимоги на захист своїх трудових прав до належного відповідача.

З урахуванням зазначеного, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального права й не ґрунтується на належно встановлених обставинах справи про дійсні права і обов'язки сторін щодо предмета спору, в силу вимог ч.1 ст.309 ЦПК України залишатися в законній силі не може й підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному його обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, ч.1 п.2 ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Львівської міської ради та Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 липня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо зобов'язання Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звільнити його з роботи з 01 липня 2014 року та зобов'язання Львівської міської ради перерахувати кошти на рахунок Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради для нарахування та виплати йому коштів при звільненні в розмірі 50 388 гривень 58 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: