АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 1930 /2015р. Головуючий у І інстанції Оксюта Т.Г.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання недійсними деяких пунктів договору про підготовку фахівця,-

в с т а н о в и л а:

10 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національної академії внутрішніх справ про визнання недійсними деяких пунктів Договору № Тр-4 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ.

В обгрунтування позову зазначила, що 04 грудня 2007 року між нею та Київським національним університетом внутрішніх справ ( в подальшому реорганізованим в Національну академію внутрішніх справ) було укладено Договір № Тр-4 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ( далі - Договір) відповідно до якого вона зобов'язувалася після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу та приступити до виконання службових обов'язків за посадою , на яку призначена замовником і відпрацювати не менше трьох років.

Вона вважала , що такі умови Договору є порушенням вимог чинного законодавства та обмеженням її вільного вибору праці і порушують її конституційні права.

Посилаючись на зазначені обставини , просила визнати пункти 2.3.5,2.3.6, 3.1 та 3.2 Договору недійсними.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання недійсними деяких пунктів договору про підготовку фахівця відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Позивач та її представник і представник відповідача належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явилися і причину неявки суду не повідомили , а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 04 грудня 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора Моісеєва Є.М., що діє на підставі Статуту, і Головним управлінням МВС України в Тернопільській обл. в особі начальника старшого-лейтенанта міліції Максимова В.В. та ОСОБА_1 укладено Договір № Тр-4 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ , предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня "Бакалавр" за напрямом (спеціальністю) "правознавство"(а.с.5-8).

Відповідно до п. 2.3.5. Договору особа зобов'язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена замовником в відпрацювати не менше трьох років.

У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору , відшкодувати фактичні витрати , пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком( п.2.3.6 Договору).

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Наказом НАВС від 21 липня 2007 року №655 ОСОБА_1 зараховано до 1 курс навчання за спеціальністю "Правознавство".

Наказом НАВС від 17 червня 2011 року №463 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" .

Разом з тим, після закінчення навчання та отримання диплому позивач на службу не вийшла.

А тому наказом УМВС України в Тернопільській області від 04 липня 2011 року № 144 о/с ОСОБА_1 була звільнена з ОВС за п. 64 "Є" за порушення дисципліни.

Відповідно до п. 6.1. Договору сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Згідно з вказаним договором ОСОБА_1 навчалася за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинна відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання.

Положенням ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 "Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням " передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

Порядок відшкодування особами витрат , пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС , затверджений постановою КМУ від 01.03.2007 року № 313( далі - Порядок) .

Згідно п.2 Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з:

грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням;

перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу;

оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном.

Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України ( п.3 Порядку).

З матеріалів справи вбачається , що на час укладення оспорюваного договору позивач була неповнолітньою , а тому її батько надав згоду на укладення з нею договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ ( а.с. 46).

Наведене спростовує доводи позивача про те , що під укладення Договору на неї здійснювався тиск з боку відповідача.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Посилаючись на незаконність оспорюваних пунктів Договору, позивач протягом навчання не оспорювала їх в установленому законом порядку і слід розуміти визнавала, що його умови відповідають вимогам закону і не порушують її права. До того ж на укладення цього договору була згода її батька, що спростовує доводи позивача щодо примушування відповідачів її до підписання договору. Крім того, позивач не позбавлена була можливості відмовитися від його укладення.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

За таких обставин , суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до його задоволення , оскільки позивач не довела свої вимоги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оспорюваними пунктами договору порушені конституційні права позивача щодо вибору місця роботи не заслуговують на увагу суду, оскільки на момент укладення договору та продовж наступних 7 років була згодна з умовами договору, а лише після отримання диплому звернулася до суду про визнання окремих пунктів цього договору недійсними.

Необгрунтованими є твердження в апеляційній скарзі про те, що в договорі відсутні умови щодо подальшої роботи позивача та обов'язків Замовника сприяти створенню сприятливих умов для праці, оскільки зазначені питання вирішуються під час прийняття на роботу між роботодавцем та працівником, а не в договорі про підготовку фахівців і не можуть бути предметом даного договору.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду, оскільки позивач не пропустила строк позовної давності , не можуть бути взяті до уваги , оскільки суд відмовив у задоволенню позову з підстав його недоведеності та необгрунтованості , а у рішенні лише послався на те, що зазначена обставина може бути ще однією із підстав до відмови у задоволенні позову.

За таких обставин , колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування по суті правильного рішення .

Керуючись ст.ст.303,304,307,308, 315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: