Справа №576/1072/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Васянович В. М.
Номер провадження 22-ц/788/1981/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Сибільової Л. О. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: виконавчий комітет Глухівської міської ради

про усунення перешкод у здійсненні права користування, розпорядження майном шляхом виселення з квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Повернуто ОСОБА_3 243,60 грн. витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо виселення ОСОБА_5 та її малолітнього сина ОСОБА_6, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому зазначає, що договір найму житла між сторонами не укладався, а тому вимоги ч.3 ст. 825 ЦК України про попередження наймодавця про розірвання договору найму квартири не пізніше як за два місяці, в даному випадку застосовуватись не можуть. Також зазначає, що судом не було взято до уваги факт наявності у ОСОБА_5 на праві приватної власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 загальною площею 62 кв.м., у зв'язку з чим судом не було застосовано вимоги ст.ст. 17,18 ЗУ «Про охорону дитинства», згідно з яким ОСОБА_6 має право користуватися жилим приміщенням власником якого є його мати ОСОБА_5

В іншій частині рішення суду ніким не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, місцевий суд виходив з не доведеності позивачем обгрунтованості заявлених позовних вимог про виселення ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За правилами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, вони проживали у АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_7 у них народився син ОСОБА_9 (а.с.8).

Після розірвання шлюбу, 01 липня 2010 року ОСОБА_5 разом з малолітнім сином переїхала проживати у м. Глухів, у спірну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 травня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори Сумської області Янковою Є.О., зареєстровано в реєстрі №1030, ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4).

14 червня 2011 року відповідачка ОСОБА_5 вступила в шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.57).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 вселився до спірної квартири без дозволу власника квартири ОСОБА_3

Згідно довідки комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації» від 08 червня 2015 року № 58, ОСОБА_11 є власником 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.72).

Згідно наданої апеляційному суду довідки Глухівської ЦРЛ від 26.08.2015 року (а.с.187, звор. сторона) ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_8., прож. за адресою: АДРЕСА_2, знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні ЦРЛ з діагнозом «Токсична (алкогольна) енцнфалополірадіклопатія 11-111 ст. З 26.08.2015 року знаходиться на стаціонарному лікуванні в наркологічному відділенні, потребує постійного медичного догляду.

Згідно довідки третьої обласної спеціалізованої психіатричної лікарні від 15 жовтня 2015 року ( а.с. 187) ОСОБА_12 знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з 2015 року, з 31.08.2015 року перебуває на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Хронічний маячний розлад. Хворий представляє небезпеку для себе і оточуючих.

З письмових пояснень відповідачки, доданих до матеріалів справи, вбачається, що вона не має іншого житла, належного їй на праві власності, окрім 1/3 частини квартири по АДРЕСА_2, де проживати з малолітньою дитиною вона не може у зв'язку зі станом здоровя батька. Вселяючись у спірну квартиру, як у свою особисту, куплену з колишнім чоловіком після розірвання шлюбу, вона не знала, що квартира оформлена на рідного дядька колишнього чоловіка (він же - рідний брат її свекрухи). Після розірвання шлюбу з чоловіком була домовленість, що все майно залишається йому, при цьому він залишався проживати у м. Запоріжжі, а вона вибуває у квартиру, придбану у м. Глухові. Коли вона дізналась про оформлення квартири на позивача ОСОБА_3, їй обіцяли протягом одного троку оформили договір дарування на імя її малолітнього сина. Будь-якої домовленості про тимчасове проживання у цій квартирі у неї ні з ким не було. Вселившись на постійне проживання у квартиру, вона зробила ремонт, замовляла меблі, щомісяця сплачувала комунальні послуги по квитанціях, виписаних на ОСОБА_3, з яких дізналася про власника квартири. Ні ОСОБА_3, ні його сестра - її свекруха ОСОБА_4 не попереджали її про необхідність виселення.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3, проживаючий в АДРЕСА_4, звертаючись до суду, зазначав про те, що 01 липня 2010 року на прохання його рідної сестри -ОСОБА_4 він дав згоду на безоплатне проживання у квартирі її колишньої невістки ОСОБА_5 з малолітньою дитиною, з обовязковою оплатою комунальних послуг. Письмовий договір найму не укладався. При цьому, усною домовленістю було передбачено безстрокове користування квартирою, але, у разі необхідності використання квартири для власного проживання чи для проживання членів сімї, а також у разі необхідності продажу квартири, ОСОБА_5 повинна добровільно звільнити квартиру протягом двох місяців з дня попередження. Наприкінці лютого він повідомив відповідачку про те, що вона разом зі своїм чоловіком та сином мають виїхати з квартири у зв'язку з нагальною потребою її продажу. У судовому засіданні позивач підтвердив про наявність усних домовленостей з відповідачкою з приводу проживання та виселення з квартири , необхідністю продажу квартири.

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Всупереч наведеним нормам Закону позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що дозволяючи відповідачці проживати у належній йому квартирі, між ними була досягнута домовленість про виселення з квартири через два місяці після попередження, що він попереджав ОСОБА_5 про звільнення квартири. Крім того, ним не доведена та обставина, що у нього мається нагальна потреба у продажі квартири. На запитання суду з приводу надання доказів з цього приводу він повідомив, що оголошень на продаж квартири він не розміщував, реальних покупців квартири у нього ще нема.

Крім того, до матеріалів цивільної справи долучена копія заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2012 року у справі за позовом колишнього чоловіка відповідачки - ОСОБА_8 до неї, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_9 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, про зняття з реєстраційного обліку.

Як зазначено у рішенні суду (а.с.107), судом встановлено, що у липні 2003 року ОСОБА_8 разом з дружиною і сином вселилися у квартиру АДРЕСА_3. 06 березня 2007 року за рішенням суду був розірваний шлюб між подружжям. Вони продовжували разом проживати у цій же квартирі. 01 липня 2010 року ОСОБА_5 разом з дитиною добровільно виселилась з квартири та виїхала до іншого постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, тобто до спірної квартири. У рішенні зазначено, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, також зазначав про те, що відповідачка вибула на інше постійне місце проживання - в квартиру АДРЕСА_1.

Згідно цього рішення, ОСОБА_5, неповнолітній ОСОБА_6 визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3. Зобовязано відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою АДРЕСА_3.

З урахуванням всіх викладених обставин колегія суддів знаходить законним та обгрунтованим рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина з квартири АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК УкраїниЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий -

Судді -