Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

( заочне)

04 листопада 2015 року м. Харків Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Штих Т.В., секретаря Кондратюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа відділу громадянства,еміграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право на мешкання в квартирі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2, третя особа відділу громадянства,еміграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право на мешкання в квартирі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 відповідно до Договору дарування від 06.03.2004р., який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бєсєдою О.Д, №478 в реєстрі є власником квартири АДРЕСА_1, в якій і по сьогоднішній день проживає та продовжує бути зареєстрованим. Разом з Позивачем в вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (син) а також Відповідач. З Відповідачем ОСОБА_1 розірвав шлюб 12 травня 2009 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис №234.Відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не мешкає з січня 2010 року. Вже понад п'ять років Відповідач знаходиться за межами України, та не збирається повертатися до України. Позивачу відоме, що вона виїхала до батьків на постійне місце проживання, які мешкали у м. Гарячий Ключ, Краснодарський край, Росія. На теперішній час родина Позивача по телефону та за допомогою Інтернету не спілкуються, листи один одному не пишуть. Відповідач не цікавиться долею синів та їх утриманням. Комунальні служби, що надають послуги Позивачу по утриманню його квартири АДРЕСА_1, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 4 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які Позивач має сплатити таким службам за надані йому послуги. Позивач не бажає оплачувати комунальні послуги за Відповідача, оскільки він не проживає в квартирі з січня 2010 року. Факт не проживання Відповідача понад п'ять років, можуть підтвердити чисельні свідки: знайомі, сусіди по квартирі, сини.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право на поживання в квартирі.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

В судове засідання відповідач та представник відповідача не з'явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином. Представник позивача просив розглядати справу за її відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов'язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у серпні 2015 року, на справу " Писатюк проти України ", в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що " розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника.

Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідачів належним чином було повідомлено про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідачів та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідачів, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому суд виходить з того, що статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Суд, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Договору дарування від 06.03.2004р., який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бєсєдою О.Д, №478 в реєстрі є власником квартири АДРЕСА_1, в якій і по сьогоднішній день проживає та продовжує бути зареєстрованим. Разом з Позивачем в вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (син) а також Відповідач.

З Відповідачем ОСОБА_1 розірвав шлюб 12 травня 2009 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис №234.

Відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не мешкає з січня 2010 року. Вже понад п'ять років Відповідач знаходиться за межами України, та не збирається повертатися до України. Позивачу відоме, що вона виїхала до батьків на постійне місце проживання, які мешкали у м. Гарячий Ключ, Краснодарський край, Росія. На теперішній час родина Позивача по телефону та за допомогою Інтернету не спілкуються, листи один одному не пишуть. Відповідач не цікавиться долею синів та їх утриманням. Комунальні служби, що надають послуги Позивачу по утриманню його квартири АДРЕСА_1, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 4 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які Позивач має сплатити таким службам за надані йому послуги. Позивач не бажає оплачувати комунальні послуги за Відповідача, оскільки він не проживає в квартирі з січня 2010 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що давно знає вказану сім»ю. Стверджує, що в 2010 році відповідачка покинула Україну та виїхала до Росії, з того часу він ні разу її не бачив.

Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Стаття 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири мас право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права га обов'язки.

Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається із роз'яснення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" із подальшими змінами та доповненнями), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Причиною відсутності відповідача встановлені строки за вказаною адресою є фактичне її зникнення з невідомих для позивача причин, та переїзд до Росії.

Таким чином, оскільки відповідачка у спірній квартири не проживає більше року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування нею.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 71,72,107 ЖК України ст.ст. ст. 10, 11, 60, 209, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа відділу громадянства,еміграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право на мешкання в квартирі - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 1966 року народження на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 243,60 гривни.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя Т.В. Штих.