Справа №: 398/9491/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"10" листопада 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Петрової О.Ф.

за участі секретаря Сніжко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

14 листопада 2013 р. публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну 22 508 грн.80 коп.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 21 березня 2007 р. згідно укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 4 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак порушила умови договору та норми закону, які регулюють дані відносини, і має погасити заборгованість, яка складається безпосередньо з заборгованості за кредитом 4437 грн.60 коп. за процентами за користування кредитом 16 523 грн. 16 коп., штрафу 500 грн. (фіксована частина); штрафу 1048 грн. 04 коп. (процентна складова) на загальну суму 22 508 грн. 80 коп. станом на 16 жовтня 2013 р.

Представник позивача підтримав позов та вважає, що при проведенні експертизи було допущено ряд недоліків: не надано достатньої кількості вільних зразків почерку та підпису відповідачки; вони не відповідають обєкту дослідження за формою документа, часом виконання і цільовим призначенням. Умовно-вільні зразки взагалі не було надано експерту на дослідження. Існує презумпція правомірності правочину, закріплена у ст. 204 ЦК України.

Відповідачка ОСОБА_1М позов не визнала та пояснила, що в березні 2007 р. вона надіслала паспорт та ідентифікаційний код в м. Дніпропетровськ особі на прізвище Ярошенко, яка їй пообіцяла допомогти в працевлаштуванні. Через декілька днів документи було повернуто. В 2009 р. від ПАТ «ПриватБанк» до неї надійшов лист про те , що вона має погасити заборгованість за кредитом. Вона звернулася до міліції, але в порушенні кримінальної справи було відмолено в звязку з тим, що неможливо встановити, якою саме особою було оформлено кредитний договір. Як зясувалося, ошуканою виявилася не лише вона, а й багато інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Суд встановив, що відповідно до кредитного договору від 21 березня 2007 р. ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4 500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За цим договором виникла заборгованість, яка станом на 16 жовтня 2013 р. становить 22 508 грн. 80 коп., тому в листопаді 2013 р. банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зазначеної заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст. 509 ЦК України).

Однією з підстав виникнення зобовязань, передбачених ч.2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст. 202 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст. 203 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд не бере до уваги заяву ОСОБА_2 про надання банківських послуг як допустимий доказ на підтвердження кредитних правовідносин з відповідачкою .

Навпаки, досліджені в судовому засіданні інші докази свідчать про те, що відповідачка не укладала з позивачем кредитний договір, її волевиявлення відсутнє, вона не є позичальником, а відтак не набула ні прав, ні обовязків за цим договором.

Так, відповідно до даних паспорта відповідачкою є ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як свідчить зміст заяви від 21 березня 2007 р. про відкриття карткового рахунку та надання банківських послуг, заявником є ОСОБА_2, а не ОСОБА_1.

В заяві ОСОБА_1 зазначено дівоче прізвище матері позичальника Ушакова, місце роботи заявника - «Укртелеком» , економіст.

Позивачка надала докази (копії свідоцтв про народження та шлюб матері, власного свідоцтва про народження, про шлюб та про розірвання шлюбу, копію трудової книжки) на підтвердження того, що дівоче прізвище її матері ОСОБА_3, а не Ушакова, як зазначено в заяві про відкриття карткового рахунку, а вона, позивачка, ніколи на підприємстві «Укртелеком», тим більше за фахом економіст, не працювала.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 484 від 24 квітня 2015 р., проведеної судовим експертом Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені ОСОБА_1 в оригіналі заяви про відкриття рахунку та надання банківських послуг від 21 березня 2007 р. та підпис на копії паспорта серії ЕА 075525 виконані не самою ОСОБА_1, а іншою особою.

Рукописні записи на копії паспорта ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, такого змісту: «Корчак Яна Николаевна» виконані не самою ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до Закону України "Про судову експертизу" від 25 лютого 1994 р. судово-експертна діяльність в Україні здійснюється державними спеціалізованими установами та відомчими службами, до яких належать:

- науково-дослідні та інші установи судових експертиз Міністерства юстиції України і Міністерства охорони здоров'я України;

- експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України.

Експертиза у даній справі проведена спеціалізованою експертною установою, виконавцем експертизи є особа, яка володіє спеціальними знаннями і має кваліфікацію експерта за спеціальністю «Дослідження почерку та підписів». Вільні та експериментальні зразки почерку та підписів відповідачки, надані на дослідження, виявилися достатніми для того, щоб зробити відповідні висновки.

Тож суд відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а доводи позивача відносно того, що правочин не визнано недійсним, а відтак він вправі вимагати стягнення заборгованості, вважає непереконливими.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено особою : з заявою про надання кредиту зверталася ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1.

З огляду на те, що суд відмовляє позивачеві в задоволенні позову, судовий збір йому не компенсується.

Разом з тим, відповідачка понесла витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката та проведення експертизи. Відповідно до ч.1 ст. 84 , ч. 1 ст. 88 ЦПК України вона має право на їх компенсацію.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 р. розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Виходячи із встановленої законом на початок року мінімальної заробітної плати 1218 грн., розмір години участі представника - адвоката має становити 487 грн. 20 коп.

Судові засідання за участі представника відповідачки тривали 3 год. 32 хв. 35 сек., що підтверджується даними журналів судових засідань. Інших зафіксованих даних про час, витрачений адвокатом поза судовим засіданням, немає.

Відтак розмір оплати послуг адвоката підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки в розмірі 1461 грн. 60 коп.

Розмір витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи становить 2236 грн. 14 коп., які теж має компенсувати відповідачці позивач.

Загалом розмір витрат, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки, складає 3697 грн. 74 коп.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 березня 2007 р. відмовити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на суму 3 697 грн. 74 коп. (три тисячі шістсот девяносто сім гривень сімдесят чотири копійки).

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Суддя