У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія судді судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого Василевича В.С.

суддів: Малько О.С., Бондаренко С.С.

при секретарі Пиляй І.С.

з участю позивачки ОСОБА_1 та її представника

адвоката Демяненко Л.П., представника відповідачки

ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року в задоволенні позову у даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка доводить про незаконність та необґрунтованість рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що на час укладення у травні 2001 року договору купівлі-продажу нерухомого майна згідно діючого на той час законодавства не підлягав нотаріальному посвідченню.

Відповідачка відмовилась від нотаріального посвідчення.

Суд цих обставин не врахував, тому просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Як видно з матеріалів справи та як це встановлено судом першої інстанції,на

Рівненській регіональній універсальній товарно-майновій біржі «Прайс» 18 травня 2001 року був укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на біржі нотаріальному посвідченню не підлягають.

Але на той час діяли також і нормативні акти, якими встановлений обов»язковий нотаріальний порядок посвідчення угод. Це було передбачено ст.227 ЦК УРСР, на яку, до речі, сама позивачка покликається у позовній заяві та ч.1 ст.55 Закону України «Про нотаріат». Така ж форма правочину щодо нерухомості встановлена ст.657 нині діючого Цивільного кодексу.

Міністерство юстиції України 10 квітня 1998 року у листі за№17-12/44 дало роз»яснення щодо нотаріальної практики посвідчення угод купівлі-продажу нерухомого майна, здійснених через товарні біржі. У цьому листі, зокрема, зазначається, що виходячи з вимог ст.227 ЦК України такі договори підлягають обов»язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі ст.47 ЦК України тягне недійсність договору.

Недодержання нотаріальної форми угоди (правочину) тягне за собою недійсність угоди.

Виходячи із наведених норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права не застосовують на увагу. Закон України «Про товарну біржу» є загальним стосовно укладення договорів і спеціальними є норми закону про нотаріальне посвідчення договорів нерухомості. Такою є правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлена у низці його судових рішень, частина з яких міститься у матеріалах даної справи.

Керуючись ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ потягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Василевич В.С.

Судді Малько О.С.

Бондаренко Н.В.