Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1082/15 Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому уточнено.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем 13.06.2007 року був укладений кредитний договір за №ZPJ0AK11010062 з кінцевим терміном повернення до 13.06.2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 47 600грн. для придбання автомобіля і зобов'язаний був його погашати зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом. У забезпечення виконання кредитного договору між сторонами було укладено договір застави автомобіля.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання належним чином, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № ZPJ0AK11010062 від 13.06.2007 року в розмірі 89 824 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 24 926,31 грн., заборгованість за відсотками - 53 358,19 грн., заборгованість по комісії - 11 539,50 грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 89 824 грн. заборгованості по кредитному договору № ZPJ0AK11010062 від 13.06.2007 року та судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення сторін апеляційного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 порушив вимоги кредитного договору № ZPJ0AK11010062 від 13.06.2007 року, заставний автомобіль на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 08.02.2011 року був реалізований позивачем 19.07.2011 року за 35 000 грн. , з яких було погашено 17 500грн. - тіло кредиту, 501,09 грн. - дебіторську заборгованість, 16998,91грн. - пеню, однак, коштів не вистачило для погашення всієї суми заборгованості , в зв'язку з чим залишок підлягає стягненню.

Висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає частково обгрунтованими виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір №ZPJ0AK11010062, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 47 600 грн. - на купівлю автомобіля. Сторонами визнається, що відповідач отримав 47 600 грн. Кредитний договір був укладений на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 0,42% щомісячно за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 952 грн. (одноразово) та 0,56% щомісячно, з кінцевим терміном повернення до червня 2012 року (а.с.8-10).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором Банк і ОСОБА_3 12.06.2007 року уклали договір застави рухомого майна №ZPJ0AK11010062, згідно з яким, відповідач надав в заставу автомобіль марки «ВАЗ 21112», 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_2, НОМЕР_3, реєстраційний державний номер: НОМЕР_1 (а.с.171-176).

Згідно з п. 7.1. кредитного договору позичальник ОСОБА_3 щомісяця з 13 по 19 число, повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 203, 09 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Згідно вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом ст.ст. 1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_3 визнається, що він належним чином не виконував вимоги кредитного договору та не сплачув своєчасно та в повному обсязі передбачені договором щомісячні виплати. Як вбачається із розрахунку Банку останній платіж був здійснений відповідачем 25 грудня 2008 року (а.с.82).

Банк у жовтні 2008 року звернулося із позовом до відповідача про стягнення поточної заборгованості по вказаному кредитному договору станом на 06.10.2008 року. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2010 року позов Банка було задоволено та стягнуто зі ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 40 941,28 грн., з яких 39913грн. - тіло кредиту, 464,62грн. - проценти за користуванням кредитом, 549,50грн. - комісії та 14,09грн. -пеня. Вказане рішення набуло законної сили 30 березня 2010 року та за заявою Банку було направлено на примусове виконання.

21 травня 2010 року ОСОБА_3 передав позивачу заставне майно: автомобіль марки «ВАЗ 21112», реєстраційний державний номер НОМЕР_1 (т.1, а.с.50).

09 червня 2010 року державний виконавець Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Нєдельська О.Г. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-95/2010, виданого 20 травня 2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором та постанову про арешт майна боржника.

06 серпня 2010 року державний виконавець Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Бородавко Е.В. описав майно ОСОБА_3, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 21112», реєстраційний державний номер: НОМЕР_1 та 27 серпня 2010 року виніс постанову про призначення експерта. Відповідно до висновків про вартість від 27 серпня 2010 року зазначений автомобіль ОСОБА_3 був оцінений у 45 198 грн.

Аукціон з продажу вказаного автомобіля в рамках виконавчого провадження не відбувся у зв'язку з відсутністю заявок від покупців, тому державним виконавцем було складено акт зниження вартості майна - до 33 898,50 грн. та призначено повторний аукціон на 17.02.2011 року.

У лютому 2011 року Банк направив заяву про повернення виконавчого документу. 16.02.2011 року постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Нєдельською О.Г. повернуто вказаний виконавчий документ та припинено реалізацію майна боржника - автомобіля марки «ВАЗ 21112», реєстраційний державний номер: НОМЕР_1.

Довіреністю від 08 лютого 2011 року серії ВРВ №9447513, посвідченою приватним нотаріусом Літенко Л.В., ОСОБА_3 уповноважив Банк розпоряджатися від свого імені (продати, обміняти, здавати в оренду тощо) визначаючи на власний розсуд ціну та інші їх умови на вказаний автомобіль (т.1, а.с.215-216).

Відповідно до звіту експертної оцінки цього автомобіля від 09 червня 2011 року його ринкова вартість склала 36 000 грн (т.1, а.с.60-67).

Згідно довідки Банку зазначений автомобіль був проданий банком за 35 000 грн., з яких було погашено: 17 500 грн. - тіло кредиту; 501,09 - дебіторську заборгованість; 16 998,91 грн. - пеню і вказані грошові кошти зараховані на погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1, а.с.84).

Твердження в апеляційній скарзі про зволікання з відчуженням переданого відповідачем Банку автомобіля, що був предметом застави, не впливають на правильність судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно з частинами першою та другою ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Тобто законодавець установив презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести належне виконання умов кредитного договору, що ним не здійснено.

Заперечення апелянта щодо неправомірної переоцінки заставного автомобіля є бездоказовими, оскільки під час виконавчого провадження ОСОБА_3 не оскажувались дії або бездіяльність державного виконавця. Посилання апелянта на припинення кредитного договору у зв'язку з передачею Банку заставного автомобіля для реалізації спростовуються договором застави, умовами якого сторони не передбачили таку підставу припинення дії кредитного договору (розділ 15 договору).

Ризики уцінки заставного автомобіля внаслідок відсутності попиту не може бути підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань за кредитним договором. До того ж, ОСОБА_3, надаючи Банку довіреність у лютому 2011 року був інформований про те, що переданий ним у травні 2010 року заставний автомобіль в рамках виконавчого провадження не було реалізовано.

Не прийнятними є доводи апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції позовної давності виходячи з такого.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заява про застосування позовної давності має бути зробленою стороною у спорі до винесення судом першої інстанції рішення.

Заяви ОСОБА_3 про застосування позовної давності матеріали справи не містять, тому апеляційний суд позбавлений можливості застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності.

Таким чином, сторонами не заперечується, що позивач виконав умови даного договору, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 47 600грн. Відповідач свої обов'язки по поверненню кредиту виконував неналежним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 89 824 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом - 24 296,31грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом -53 358,19 грн, заборгованості по комісії - 11539,50 грн (т.2, а.с.1).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2010 року зі ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 40 941,28 грн., з яких 39913грн. - тіло кредиту, 464,62грн. - проценти за користуванням кредитом, 549,50грн. - комісії та 14,09грн. -пеня.

Судом апеляційної інстанції, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України була витребувана та вивчена цивільна справа №2-95/2010 за позовом Банка до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 40 941,28 грн. Як вбачається із розрахунку, що містяться у вказаній справі заборгованість обрахувалась та була стягнута судом за період з 13.06.2007 року по 06.10.2008 року.

З розрахунку, що наведений позивачем у справі, що переглядається апеляційним судом, вбачається, що заборгованість наведена позивачем містить розрахунок заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39913грн., у склад якої входить заборгованість що була вже стягнута заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2010 року (т.1, а.с.82).

Отже враховуючи, що по заявленим у даній справі вимогам Банку про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за тілом кредиту за період з 13.06.2007 року по 06.10.2008 року вже існує судове рішення від 17 березня 2010 року, то провадження по справі щодо вимог про стягнення тілу кредиту у розмірі 17 239,38грн. (24 926,31грн - 7 686,93грн.) підлягає закриттю на підставі п.2 ст.205 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме замість 89 824грн. підлягає до стягнення сума 72 584,62грн., яка складається з тілу кредиту - 7 686,93грн. (47 600грн. - 39913грн.), відсотків - 53 358,19грн., комісії - 11 539,50грн.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягає зміні рішення в частині стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору з 898,24грн. до 725,85грн. виходячи із розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 310 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року по цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутого із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» тіла кредиту з 24926,31 грн. до 7686,93 грн.

Провадження у цій справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення тілу кредиту на суму 17 239,38 грн. - закрити.

Вважати остаточною суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» замість 89 824 грн. суму 72 584,62 грн. (сімдесять дві тисячі п'ятсот вісімдесят чотири), яка складається з тілу кредиту - 7 686,93 грн., відсотків - 53 358,19 грн., комісії - 11 539,50 грн.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судового збору з 898,24 грн. до 725,85 грн. (сімсот двадцять п'ять).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: