Провадження № 2/522/8595/15
"05" листопада 2015 року
Приморський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого - судді Погрібного С.О.
за секретаря судового засідання - Солодкої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогою про стягнення з відповідача суми переданого авансу в розмірі 22 000,0 гривень, що є еквівалентно 1 000,0 доларів США, а також судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 червня 2015 року між сторонами досягнуто домовленості щодо наступного укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Цю домовленість оформлено відповідною угодою, у якій визначена сума авансу в доларовому еквіваленті, що складало 1000,0 доларів США. Втім, відповідачка у подальшому відмовилася від укладення договору про купівлю-продаж вказаної квартири, а також відмовилась від повернення сплаченого позивачем авансу, у зв'язку із чим позивачка змушена звернутися до суду.
Відповідач в судове засідання не з'явилася неодноразово, про час і місце судового засідання повідомлялася шляхом розміщення оголошень у визначених Кабінетом Міністрів України ЗМІ, про поважні причини неявки суд не повідомила. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи.
Позивач надала суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову.
Судом встановлено, що 23 червня 2015 року між сторонами досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яку оформлено у виді угоди про намір укласти правочин (а.с. 6).
Як вбачається із відповідної угоди від 23 червня 2015 року, що укладена в приміщенні Агентства нерухомості «Капітал», позивачем рахунок майбутніх платежів сплачено аванс в сумі, еквівалентній 1000,0 доларів США, також у якості забезпечення обов'язку з купівлі квартири.
Підтвердженням отримання авансу у вказаному розмірі є умови угоди про намір укласти правочин, факт наявності підпису відповідача у цьому договорі про намір укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна.
Як наполягала позивач та не заперечила за допомогою відповідних доказів відповідач, у визначений час позивачка звернулась до відповідача з метою укладення та оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, втім, ОСОБА_2 у передбачений договором строк до 09 липня 2015 року відмовилась від укладання договору; на вимогу позивачки про повернення їй суми авансу ОСОБА_1 також було відмовлено.
Таким чином, після досягнення домовленості щодо купівлі-продажу квартири та укладання вказаної угоди про наміри у сторін виникло певне зобов'язання, пов'язане з можливим укладенням договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
У передбачені строки позивачка на виконання взятих на себе зобов'язань, пов'язаних з укладенням договору купівлі-продажу квартири, звернулась до ОСОБА_2, втім з вини сторони відповідача договір не було укладено, оскільки ОСОБА_2 у подальшому не виявила наміру укладати вказаний договір купівлі-продажу й підготувати необхідні документи для оформлення та нотаріального посвідчення цього договору до 09 липня 2015 року.
Таким чином, суд вважає платіж позивача у сумі, еквівалентній 1 000,0 доларів США, не є завдатком, а авансом майбутніх можливих платежів за договором купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки це випливає із тексту власноруч підписаного відповідачем договору про намір укласти угоду.
Таким чином, враховуючи, що порушення зобов'язання з продажу квартири відбулося з вини відповідача, судом не встановлено обставин, за яких відповідач міг би бути звільненим від відповідальності за порушення цього зобов'язання, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо повернення їй суми авансу.
Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
З огляду на ці правила, відповідач повинен повернути позивачу суму отриманого авансу в розмірі, еквівалентому 1000,0 доларів США в розмірі 23 081,42 гривень, що є сумою більшою, ніж просить стягнути позивач. Курс НБУ долара США по відношенню до української гривні на день постановлення рішення становить - за 100,0 доларів США - 2 308,1425 гривень, втім, суд є обмеженим заявленими вимогами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Враховуючи, що позивачка передала відповідачу суму авансу в рахунок майбутнього платежу за договором купівлі-продажу, який сторони не уклали, відпали правові підстави набуття відповідачкою зазначених грошових коштів - суми авансу.
За правилом статті 1212 ЦК України ці кошти підлягають поверненню відповідачем позивачу як безпідставно набуте майно. За правилами частини 1 та 2 вказаної статті ЦК, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глави 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Таким чином, враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити, стягнувши на її користь суму в розмірі 22 000,0 гривень.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У зв'язку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати - 243,60 гривень суми судового збору.
Керуючись ст.ст. 16, 23, 526, 527, 570, 571 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 22 000,0 (двадцять дві тисячі) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 гривень.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії

СУДДЯ: С.О. Погрібний

05.11.2015