Справа № 215/856/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого Тарасенко О.В.

при секретарі Пасько М.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства ОСОБА_6 Центр про стягнення недоплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства ОСОБА_6 Центр про стягнення недоплаченої заробітної плати.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 10.02.2012 р. по 30.11.2013 р. працював у ПП ОСОБА_6 Центр на посаді охоронця.

В залежності від кількості днів у місяці, працював біля 10 змін на місяць. Згідно установленого Відповідачем графіку та враховуючи той факт, що чергові зміни між ним та його змінником відбувались щоранку о 10.00 годині, таким чином фактично відпрацьований робочий час складав по 24 години за зміну. Згідно штатного розкладу, посадовий оклад складав 1 160 грн.

Під час отримання заробітної плати виявив, що відповідач не в повному обсязі проводить з ним розрахунок за фактично відпрацьований робочий час. У зв'язку із цими обставинами був змушений звернутись до керівництва відповідача та поставити їх до відома про факт недоплати заробітної плати. На неодноразові усні звернення Відповідачем було обіцяно, сплатять всю накоплену заборгованість по заробітній платі. В звязку з чим звернувся до Державної інспекції з питань охорони праці. Однак при проведенні перевірки контролюючим органом, Відповідач надав неправдиві дані, щодо фактично відпрацьованого ним часу та розміру виплаченої зарплати.

За результатами перевірки викладених у зверненні фактів було встановлено ряд порушень чинного законодавства України. Так, при прийомі на роботу відповідачем було порушено норми ст. 29 Кодексу Законів про працю України, так як його не було ознайомлено під особистий підпис з Колективним договором підприємства. Також, відповідачем було порушено норми ст. 69 Кодексу Законів про працю України, так як для робітників не складались графіки змінності і не доводились робітникам до відома під підпис. Інспекцією встановлено, що у відповідача мається лише табелі обліку робочого часу за 2013 рік, в яких відповідач на власний розсуд, без їх підпису зазначав відпрацьований час. Згідно вказаних вище табелів обліку робочого часу, наданих для огляду відповідачем, викладена в них інформація не збігається із дійсно відпрацьованим ним робочим часом. Так, спочатку працевлаштування, фактично ним було відпрацьовано у 2012 році 112 змін, тобто 2 688 години при нормі 2001 годині, надурочний час становить 687 годин.

Годинна ставка на 2012 рік складала 6,43 грн. Таким чином заборгованість за 2012 рік складає: 687 х 12,86 = 8834,82 де 687- фактично відпрацьовані надурочні години; 12,86 - подвійний розмір годинної ставки (згідно ст.106 КЗпП України), 8834,82 грн. - заборгованість по заробітній платі за 2012 рік.

У 2013 році ним фактично відпрацьовано 91 зміна, тобто 2 184 години, при нормі 1 827 грн., надурочний час становить 476 годин. Годинна ставка на 2013 рік складала 6,88 грн. Заборгованість складає за 2013 рік : 476 х 13,76 = 6 549,76грн.

Доказом фактично відпрацьованого часу є журнал прийому здачі чергування та ТМЦ на охоронюваному об'єкті Інтернат №8.

Як передбачено частиною першою статті 50 Кодексу законів про працю України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Згідно ст. 62 КЗпП України, надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня.

Згідно ст. 65 КЗпП України, надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. При цьому компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Згідно ст. 108 КЗпП України робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Таким чином, за весь час трудових відносин із відповідачем, з ним не проведено повного розрахунку за фактично відпрацьований робочий час, за 1163 надурочні години на загальну суму 15 384,68 гривень.

Згідно ст. 164 КЗпП України видача замість спеціального одягу і спеціального взуття матеріалів для їх виготовлення або грошових сум для їх придбання не дозволяється.

Власник або уповноважений ним орган повинен компенсувати працівникові витрати на придбання спецодягу та інших засобів індивідуального захисту, якщо встановлений нормами строк видачі цих засобів порушено і працівник був змушений придбати їх за власні кошти.

Під час працевлаштування відповідач не видавав йому спецодяг, і таким чином був змушений придбати спецодяг самостійно за власні кошти. Вартість спецодягу складала 500 гривень. Однак у порушення ст. 164 КЗпІІ України, відповідач не компенсував вартість витрат на придбання спецодягу, а навпаки, в квітні 2012 року вирахував із заробітної плати вартість придбаного ним одягу за власні кошти.

Відповідно до ст. 164 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими умовами чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі. Однак в порушення вказаної норми Закону, відповідач не організував проведення медичних оглядів працівників, і він був змушений за власні кошти проходити медичні огляди.

У зв'язку із не виплатою заробітної плати в повному обсязі, був змушений економити на харчуванні, придбанні одягу та засобів першої необхідності. В результаті даних подій, був змушений запозичувати гроші у своїх рідних, знайомих та сусідів, що ставило у пригнічуюче становище, принижувало честь і гідність та впливало на стосунки з оточуючими людьми. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця має бути відшкодована моральна шкода.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Просить стягнути з ПП ОСОБА_6 Центр недоплачену заробітну плату за надурочний робочий час за період з лютого 2012 року по листопад 2013 року в сумі 15 384,68 грн., витрати за придбання спецодягу в сумі 500,0 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000,0 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача ПП ОСОБА_6 Центр проти позову заперечують, зазначили, що при проведенні перевірки контролюючими органами, стороною відповідача було надано неправдиві дані, стосовно фактично відпрацьованого ним часу, і як наслідок порушень законодавства з боку відповідача не встановлено, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду.

Зважаючи на дану обставину, позивач усвідомлює, що згідно проведеної перевірки та відповіді територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 10.12.2013 року за № 2379, відносно виплати заробітної плати ОСОБА_1 з боку відповідача порушень не встановлено. Не зважаючи на незгоду позивача з вищевказаними результатами перевірки та відповіддю державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 10.12.2013 року за № 2379, позивач не оскаржив її у встановленому законом порядку та не залучає державну інспекцію з питань праці у Дніпропетровській області до участі у справі.

Позивач зазначає, що під час отримання заробітної плати він виявив, що відповідач не в повному обсязі проводить з ним розрахунки в частині заробітної плати.

Всупереч вимог ст.ст. 59, 60 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу на підтвердження даного факту. Відтак, пропрацювавши на підприємстві близько 2- х років, з боку позивача на ім'я керівництва підприємства жодного разу не надходили ні скарги ні претензії ні заяви стосовно будь - яких порушень, зауважень чи розяснень.

Так, вперше позивач звернувся до керівництва підприємства лише 01.12.2013 року, тобто опісля того, як після використання щорічної відпустки не вийшов на роботу без поважних причин та будь - яких пояснень. Зважаючи на даний факт відповідач мав право звільнити позивача за прогули, однак поставився з розумінням до літньої людини, внаслідок чого позивач будучи впевненим у своїй безкарності, в частині порушення діючого законодавства звернувся до суду для безпідставного та надуманого стягнення заробітної плати. (Факт порушення законодавства з боку позивача підтверджується обставинами, що викладені у відповіді територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 10.12.2013 року за № 2379, яка міститься в матеріалах справи в якості додатків до позовної заяви).

В позовній заяві, позивач надає власні розрахунки відпрацьованого ним робочого часу, однак всупереч вимог ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів у відповідності до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. та ч. 2 ст. 58 ЦПК України Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. для підтвердження зазначених розрахунків.

Згідно вказівки позивача, єдиним доказом фактично відпрацьованого ним часу є журнал прийому здачі чергування та ТМЦ на охоронюваному об'єкті Інтернат № 8. В даному випадку, позивач вводить суд в оману, адже даний документ не існує на підприємстві відповідача, згідно відповідної номенклатури справ. Надаючи невідомі копії невідомого документа, позивач нехтує вимогами ст. 59 ЦПК України, наслідком чого має стати відмова в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач просить стягнути на його користь витрати за придбання одягу. Всупереч вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту понесених затрат, в результаті працевлаштування.

В даному випадку, позивач нехтує результатами перевірки державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 10.12.2013 року за № 2379, згідно відповіді якої порушень в частині отримання спецодягу не встановлено, адже на момент працевлаштування позивач мав відповідну форму з попереднього місця роботи.

В позовній заяві, позивач зазначає, що відповідач не організував проведення йому періодичних медичних оглядів, внаслідок чого він змушений був понести особисті витрати.

Як і попередньо, позивачем надумано вказуються обставини стосовно порушень його прав, адже згідно відповіді інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 10.12.2013 року за № 2379, кошти за проходження медичного огляду були йому повернуті.

В даному випадку, всупереч вимог ст. ст. 58-60 ЩІК України позивачем не надано жодного доказу ні про факт проходження огляду за власний кошт ні розрахункових документів для підтвердження відповідних сум, згідно вимог Інструкції по використанню форм документів суворої звітності, що застосовуються для оформлення замовлень та розрахунків із споживачами за побутові послуги, затвердженої Наказом Укрсоюзсервісу від 29.09.95 № 8.

Зазначаючи підстави до відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на недоплату йому з боку відповідача заробітної плати, однак нехтує тим фактом, що відсутні докази даної обставини, а відтак і підстави для відшкодування моральної шкоди, а тому просить відмовити в позові у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач в період з 10.02.2013 р. по 30.11.2013 р. охоронником, з посадовим окладом 1 160,0 грн. ( 118-132).

05-06.12.2013 року за зверненням ОСОБА_1, територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області була проведена планова перевірка додержання законодавства про працю, акт № 04-95-79/392 від 06.12.2013 року, при перевірці було встановлено, що заробітна плата працівнику виплачується за виконану ним роботу, розмір мінімальної заробітної плати дотриманий, оплата за роботу в нічний час проводиться у підвищеному розмірі, встановленому генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час, відповідно до вимог ст.. 108 КЗпПУ. Порушень не встановлено. Виплата заробітної плати проводиться не менше двох разів на місяць, розмір заробітної плати за першу половину місяця становить не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника, попередні та періодичні огляди працівників організовані за кошти власника, але в порушення ст.. 29 КЗпП України ОСОБА_1 не був ознайомлений під підпис з колективним договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме відсутній підпис як у наказі про прийом на роботу, так і в особовій картці. Крім того у порушення ст.. 69 КЗпП України, для охоронців, які працюють почергово змінами, не складаються графіки змінності і не доводяться їм до відома під підпис. В наявності лише табелі обліку використання робочого часу, в яких зазначається фактично відпрацьований час. Також у порушення ч.4 ст. 79 КЗпП України на підприємстві не складаються графіки відпусток, а тільки ведеться облік фактично використаних працівниками відпусток. (а.с.10, 54-75).

10.12.2013 року листом за № 2379, ОСОБА_1 був повідомлений про результати перевірки, але не оскаржив її у встановленому законом порядку.

У суда немає підстав ставити під сумнів результати перевірки територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області та вважати її упередженою, оскільки її висновки підтверджуються: штатним розкладом ПП ОСОБА_6 Центр, графіками обліку робочого часу охоронців, платіжними дорученнями, розрахунковими листами (а.с.120- 190, 210-230).

Згідно ст.10, 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як на підставу своїх вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати за надурочний робочий час за період з лютого 2012 року по листопад 2013 року в сумі 15 384,68 грн., позивач надав фотокопію Журналу прийому здачі чергування на ТМЦ на охороняємому обєкті Інтернат № 8 ПП ОСОБА_6 Центр (а.с.11-22).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що працював разом з позивачем охоронником в ПП ОСОБА_6 Центр, працювали сутки, через двоє. Дійсно на підприємстві існував журнал, де вони розписувалися за прийом та здачу чергувань та перелік охороняємих обєктів, про кожний прийом чергування вони повідомляли оператора. Заробітні плата оплачувалася згідно відпрацьованого часу , особисто у нього претензій не має.

Разом з тим, суд не може визнати надану фотокопію зазначеного журналу належним та допустимим доказом, так як суду не надано для огляду оригіналу Журналу прийому здачі чергування на ТМЦ на охороняємому обєкті Інтернат № 8 ПП ОСОБА_6 Центр, а з пояснень представника відповідача довідки відділу діловодства ПП ОСОБА_6 Центр (а.с.90), згідно відповідної номенклатури справ, даного журналу не існує, про що також зазначено в акті перевірки територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області № 04-95-79/392 від 06.12.2013 року, оскільки на підприємстві ведуться лише табелі обліку використання робочого часу, в яких зазначається фактично відпрацьований час, а свідок ОСОБА_7 підтвердив, що оплата здійснювалася згідно відпрацьованого часу. Інших належних та допустимих доказів про недоплату заробітної плати позивачу за надурочний робочий час за період з лютого 2012 року по листопад 2013 року в сумі 15 384,68 грн. , суду не надано.

Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь недоплачену заробітну плату за надурочний робочий час за період з лютого 2012 року по листопад 2013 року в сумі 15 384,68 грн., а тому в цій частині позову слід відмовити.

Не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення на його користь витрат за придбання спецодягу в сумі 500,0 грн., оскільки позивачем не надано жодних доказів про її придбання, а саме найменування спецодягу, час та місце його придбання, документи які підтверджують його вартість.

В звязку з відмовою в позові в частинах стягнення недоплаченої заробітної плати за надурочний робочий час за період з лютого 2012 року по листопад 2013 року в сумі 15 384,68 грн. та витрат за придбання спецодягу в сумі 500,0 грн., не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 5 000,0 грн.

На підставі ст. ст. 62,65,104,106,108, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Приватного підприємства Безпека Нова про стягнення недоплаченої заробітної плати відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: