У Х В А Л А

23 жовтня 2015 року ознайомившись в м. Маріуполі з позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольської спеціалізованої загальноосвітньої школи інтернату № 37 Донецької обласної ради про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до Маріупольської спеціалізованої школи інтернату № 37 Донецької обласної ради, в якому просить поновити її на роботі на посаді медичної сестри, визнати наказ про її звільнення № 147 від 23 вересня 2015 року незаконним, стягнути невиплачену в день її звільнення заробітну плату, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Ознайомившись із заявою, суддя прийшов до висновку, що її подано без додержання вимог, встановлених ст. 119 ЦПК України.

Пунктами 3-7 ч.2 ст.119 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, перелік документів, що додаються до заяви.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці керується тим, що положення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем, її було звільнено незаконно, у звязку із чим просить скасувати наказ про її звільнення та поновити її на роботі.

Між тим, нею не надано суду підтвердження факту наявності трудових відносин між нею та відповідачем, не надано копію трудової книжки та копію наказу, який вона оскаржує.

Зі статті 110 КЗпП України вбачається, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Ця ж норма пролонгована і у ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Із позову ОСОБА_1 вбачається, що остання просить стягнути заборгованість по заробітній платі у звязку з тим, що з нею не було проведено повний фінансовий розрахунок, однак доказів, що у відповідача мається заборгованість по заробітній платі перед нею, та чим вона підтверджується, позивачка у позові не зазначила.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення заробітної плати та середнього заробітку, тобто з позовом майнового характеру, позивачка всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України не вказує ціну позову.

Крім того, позивачкою не зазначено ані суму заборгованості по заробітній платі, ані суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не наведено обґрунтованого розрахунку цієї суми із зазначенням графіку роботи, кількості робочих днів за період затримки розрахунку та розміру середньоденного заробітку.

Також, у позовній заяві відсутні відомості про період утворення заборгованості по заробітній платі.

У своїй позовній заяві позивачка просить стягнути заподіяну їй незаконними діями відповідача моральну шкоду, проте не вказує у якому розмірі оцінює завдану їй моральну шкоду.

Вказані недоліки заяви свідчать про недотримання вимог процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи, що за таких обставин у суду немає можливості прийняти рішення, суд вважає за необхідне надати позивачці строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольської спеціалізованої загальноосвітньої школи інтернату № 37 Донецької обласної ради про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без руху, надавши позивачці для усунення недоліків строк пять днів з дня отримання ухвали, про що повідомити її, надіславши копію ухвали та роз?яснити, що у випадку, якщо вимоги не будуть виконані до зазначеного строку, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_2