АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/277/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2206/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и л а:

13 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду із вищевказаним позовом.

В його обґрунтування позивач зазначив, що 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № HCL-001/004/2006, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 100 000 доларів США під 12 % річних на строк до 25 травня 2026 року.

В свою чергу, ОСОБА_1 зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в договорі, а також щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-001/004/2006. Поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань по кредитному договору, в тому числі повернення сум кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості.

5 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Салоїд Н.М. Провадження № 22-ц/792/2206/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 19, 27

договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє прийняло право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Через неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у неї виникла заборгованість перед банком.

Станом на 6 серпня 2014 року загальна сума заборгованості склала 102 955 доларів 03 центи США та 4 621 260 грн. 81 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом - 94 800 доларів 42 центи США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 8 154 долари 61 цент США, пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту та відсотків - 4 621 260 грн. 81 коп.

А тому, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № HCL-001/004/2006 від 30 травня 2006 року в розмірі 102 955 доларів 03 центи США та 4 621 260 грн. 81 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Непогоджуючись із рішенням суду, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Ходаковський Р.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Рішення суду першої інстанції вважає необґрунтованим, таким що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Не згідний із висновком суду про те, що досудовою вимогою № 10248 від 7 червня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» використало право на односторонню зміну умов кредитного договору.

Зазначає, що досудову вимогу не слід вважати вимогою про дострокове погашення заборгованості, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» лише запропонувало ОСОБА_1 достроково виконати боргові зобов'язання за кредитним договором. А тому, дану вимогу не можна розцінювати як початок перебігу строків позовної давності. Позивач лише 19 серпня 2014 року направив ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 200162926, в якій вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань.

На думку апелянта, суд першої інстанції неповно вивчив надані докази, зокрема умови кредитного договору, у якому пунктом 1.9.1. передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань. У застереженні до вказаного пункту зазначено, що реалізація його положень не буде розглядатись сторонами як одностороння зміна умов кредитного договору, а є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що підписуючи договір поруки, ОСОБА_2 погодився з його умовами, зокрема й з умовою, передбаченою п. 2.2, про зміну зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності щодо повернений основної суми кредиту, наданого боржнику, сплати відсотків за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту.

Суд не проаналізував змісту договору поруки, зокрема п.п. «а» п. 2.1, яким встановлено, що боржник зобов'язаний повернути кредитору повну суму отриманих коштів не пізніше 28 травня 2028 року. Як наслідок, неправильно визначився з моментом, з якого позивач мав пред'явити вимогу до поручителя, ототожнивши поняття «кінцевий строк виконання основного зобов'язання» з «моментом виникнення права позикодавця вимагати повернення позики».

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечив проти задоволення даної апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та справедливим.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не скористались своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають вимогам закону.

Встановлено, що 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № HCL-001/004/2006. Відповідно до його умов останній було надано кредит у розмірі 100 000 доларів США під 12 % річних на строк до 25 травня 2026 року, шляхом перерахування на транзитний рахунок коштів трьома траншами у строки, визначені договором (а.с. 7-12). Цільове використання кредиту - на будівництво нерухомого майна.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-001/004/2006 (а.с. 52, 53). Поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань по кредитному договору, в тому числі повернення сум кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості.

Відповідно до п. 7.2 договору поруки зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін (кредитором та поручителем).

27 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 1, яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Відповідно до його умов на період з 27 квітня 2009 року до 25 вересня 2009 року встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 7,22 % річних, а на період з 25 вересня 2009 року до повного виконання зобов'язань - фіксована процентна ставка в розмірі 12,10 % річних (а.с. 92, 93).

26 жовтня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2, яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Відповідно до його умов на період з 26 жовтня 2009 року до 24 березня 2010 року встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 9,66 % річних, а на період з 25 березня 2010 року до повного виконання зобов'язань - 12, 28 % річних (а.с. 94).

5 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє прийняло право вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с. 56-62).

Відповідно до п. 1.9.1 Кредитного договору незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (а.с. 7-12).

12 березня 2009 року ЗАТ «ОТП Банк» надіслав ОСОБА_1 іпотечне повідомлення за № М00-04-04/102, в якому використовуючи своє право, передбачене п. 1.9 Кредитного договору, вимагав погасити заборгованість у повному обсязі протягом 30 днів з моменту його направлення. Зокрема, зазначав, що станом на 12 березня 2009 року заборгованість за договором становить: сума неповернутого кредиту - 91 711,18 доларів США, сума відсотків за користування кредитом - 3 146,38 доларів США, сума пені за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів - 25 824,88 гривень. Повідомив, що у разі непогашення зазначених сум банк змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, площею 0,10 га, в АДРЕСА_2, та будь-яке нерухоме майно, що знаходиться чи буде збудоване на даній земельній ділянці і яке стане власністю іпотекодавця (а.с. 101).

30 вересня 2009 року ОСОБА_1 було останній раз внесено черговий платіж по кредиту в розмірі 124,83 доларів США, що підтверджується даними розрахунку заборгованості, наданими позивачем (а.с. 6).

7 червня 2011 року за №№ 10248, 10249 відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило цінним листом досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 100, 102, 102 зворот).

У досудовій вимозі за № 10248 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повідомило ОСОБА_1 про те, що на підставі статей 512-516, 656, 1077 та 1080 Цивільного кодексу України, 5 листопада 2010 року товариство (надалі - фактор) придбало право вимоги за Кредитним договором згідно Договору купівлі-продажу кредитного портфелю. Окрім цього, на підставі Договору відступлення права вимоги, банком було відступлено факторові право вимоги за Договором іпотеки/застави (майнової поруки) № PCL-001/004/2006. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», є кредитором за Кредитним договором та іпотекодержателем/заставодержателем за Договором іпотеки/застави.

Окрім того, зазначив, що в порушення умов Кредитного договору ОСОБА_1 не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки. Враховуючи наведене, на підставі п. 1.9. Кредитного договору (Дострокове виконання боргових зобов'язань), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропонувало достроково виконати боргові зобов'язання Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на рахунок № 1978 в гривнях МФО 300528, ідентифікаційний код , наступних сум: залишок заборгованості за кредитом - 94800,42 доларів США; суму відсотків за користування кредитом - 15074,84 доларів США.

При цьому, попередив, що внаслідок невиконання нею умов Кредитного договору, фактор має право задовольнити свої вимоги за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису на Договорі іпотеки/застави, з відшкодуванням витрат по отриманню виконавчого напису за рахунок сум, отриманих від реалізації предмета іпотеки/застави. У випадку примусового стягнення з останньої заборгованості за Кредитним договором, відповідно до вимог чинного в Україні законодавства, їй буде заборонено виїзд за межі України, та на неї, додатково до суми заборгованості за Кредитним договором, буде покладено витрати пов'язані з веденням претензійно позовної роботи.

В досудовій вимозі, адресованій поручителю, позивач також вимагав дострокового повернення всієї суми кредиту (а.с. 102).

Вказані вимоги, які направлені цінним листом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, проживаючі за однією і тією ж адресою (АДРЕСА_1), отримали 10 червня 2011 року, що підтверджується поясненнями останніх та які відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є джерелами доказів.

19 серпня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повторно надіслав відповідачам досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, з посиланням на п. 1.9. Кредитного договору, тобто на право вимагання дострокового виконання боргових зобов'язань та розірвання договору.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановивши, що додаткові угоди, укладені між ОСОБА_1 та позивачем про зміну відсоткової ставки з 12 % річних на 12,10 % річних з 25.09.2009 року та на 12,28 % річних з 25.03.2010 року без будь-якої згоди поручителя ОСОБА_2 фактично призвели до збільшення обсягу його відповідальності, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припинилась.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_1, суд першої інстанції також правильно виходив з того, що у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором (прострочення повернення чергової частини, починаючи з жовтня 2009 року) банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. 1.9.1. Кредитного договору використав 7 червня 2011 року право дострокового повернення позичальником заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому повинен був пред'явити позов до поручителя протягом трьох років, починаючи від цієї дати. Оскільки з даним позовом до ОСОБА_1 позивач звернувся 13 січня 2015 року, тобто поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України, і остання заявила про застосування строку позовної давності (а.с. 131), підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що досудову вимогу за № 10248 від 7 червня 2011 року, надіслану ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідачам не слід вважати вимогою про дострокове погашення заборгованості, а лише пропозицією, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Зокрема, на а.с. 100, 102 містяться «досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 30.05.2006 року (вимога про усунення порушень)».

З даних вимог вбачається, що банк на підставі п. 9.1. кредитного договору, яким передбачене його право на вимагання (не пропозицію) дострокового виконання боргових зобов'язань, пропонує достроково виконати боргові зобов'язання в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати всієї суми кредиту та відсотків на вказаний рахунок. При цьому, банк попередив, що в разі незадоволення вимоги, матеріали щодо стягнення всієї суми заборгованості будуть передані до суду та роз'яснив, що за умисне невиконання рішення суду існує кримінальна відповідальність (а.с. 100, 102).

Отже, і назва даних документів і їх зміст та суть підтверджує саме вимогу, а не пропозицію банку достроково виконати боргові зобов'язання.

Досудові ж вимоги, які надіслані 19 серпня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідачам повторно, також ґрунтуються на п. 1.9. Кредитного договору та фактично мають аналогічний зміст.

Що стосується застереження до п. 1.9. кредитного договору, в якому зазначено, що реалізація його положень не буде розглядатись сторонами як одностороння зміна умов кредитного договору, а є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін, то незалежно від нього відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання зобов'язання після надіслання досудових вимог відповідачам був змінений. Зокрема, направивши 7 червня 2011 року досудові вимоги, позивач чітко визначив термін їх виконання - протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати всієї суми кредиту та відсотків на вказаний рахунок.

Також не ґрунтуються на законі та матеріалах справи твердження апелянта про те, що підписуючи договір поруки, ОСОБА_2 погодився з його умовами, зокрема й з умовою, передбаченою п. 2.2. про зміну зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності щодо повернення основної суми кредиту, наданого боржнику, сплати відсотків за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту.

Так, відповідно до п. 2.2. договору поруки на дату укладення Кредитного договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 100 000 доларів США. Порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п.2.1. цього договору.

Однак, згідно з п. 7.2. договору поруки зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін (кредитором та поручителем).

27 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 1, яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Відповідно до його умов на період з 27 квітня 2009 року до 25 вересня 2009 року встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 7,22 % річних, а на період з 25 вересня 2009 року до повного виконання зобов'язань - фіксована процентна ставка в розмірі 12,10 % річних (а.с. 92, 93).

26 жовтня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2, яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Відповідно до його умов на період з 26 жовтня 2009 року до 24 березня 2010 року встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 9,66 % річних, а на період з 25 березня 2010 року до повного виконання зобов'язань - 12,28 % річних (а.с. 94).

Докази про те, що дані зміни та доповнення були погоджені з поручителем у письмовій формі та ним підписані, а отже про його згоду на збільшення відсоткової ставки, а відтак на збільшення обсягу відповідальності, у матеріалах справи відсутні. За таких умов, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука є припиненою.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова