Справа № 464/6761/15-ц
пр.№ 2/464/1775/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2015 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Рудакова І.П.,

при секретарі Бондар Н.С.,

за участю позивача, його представника та відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача упущену вигоду, вартість ремонту гаража та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину №1-344 від 03.06.2014р. та витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно їй належить на праві власності гаражний бокс №130, який розташований у м.Львові по вул.О.Олеся №2 в автогаражному товаристві «Автомобіліст». Відповідач працював водієм на підприємстві, де її батько був одним з керівників. Після виходу батька на пенсію відповідач інколи допомагав їх сім'ї в питаннях, що стосувались приватних поїздок та підтримував дружні стосунки з її батьками та нею. Після смерті її батьків у 2013 році відповідач запропонував їй свою допомогу у якості водія на її авто - для різних поїздок, покупки продуктів чи інших необхідних речей. Ще її батьками відповідачу була надана можливість доступу до гаражу - щоб забрати і поставити їх авто при необхідності поїздок. У другій половині вересня 2013 р. через сімейні обставини вона запланувала від'їхати зі Львова. При розмовах з відповідачем неодноразово наголошувала, що хотіла б здати гараж в оренду, а можливо й продати гараж разом з автомобілем, який там стояв.

1 липня 2014 року Відповідач скоїв ДТП на її транспортному засобі. Він не віддавав ключі від гаража, мотивуючи тим, що йому потрібен доступ до автотранспорту для проведення слідчих дій та експертиз. В кінці 2014 року, вона наполегливо просила відповідача, відремонтувати її автомобіль і повернути гараж та ключі від авто і гаража. Після цього відповідач почав її уникати, не відповідати на дзвінки і взагалі зник. Враховуючи, що відповідач так і не звільнив гараж від своїх особистих речей, продовжував його використовувати для особистих цілей, не передав їй гараж, в кінці січня 2015 вона пішла в гараж зі своїм дублікатом ключів. Побачене її вразило - відповідач самовільно з власної ініціативи без жодного дозволу від неї зайняв її гараж своїм майном. А сам технічний стан гаража був надзвичайно поганий. Там зберігався автомобіль Відповідача марки Хюндай, а залишкова вільна площа гаражу була заставлена шинами, пластиковими бутлями, пляшками та іншим майном Відповідача. Вентиляційні отвори на задній стіні (знизу і зверху) були повністю заблоковані речима відповідача. Через це увесь час гараж не вентилювався, в ньому збиралася волога, на стінах з'явився грибок і плісінь. Задня стіна і стеля гаража були вологі і лущилися через протікання даху, для усунення якого Відповідач тривалий час не вжив жодних заходів. Через недбале ставлення Відповідача до її майна, гараж потребує невідкладного ремонту. Один із вхідних дверних замків поламаний.

Гараж відповідач звільнив в лютому 2015 року, а ключі повернув в березні 2015 року. Просила вимоги задоволити.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити. Дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що працював водієм на підприємстві, де батько позивача був одним з керівників. Після виходу його на пенсію допомагав їх сім'ї в питаннях, що стосувались приватних поїздок та підтримував дружні стосунки з позивачем та її батьками. Ще батьками позивача йому була надана можливість доступу до зазначеного гаражу. Він мав ключі від гаража. Йому було дозволено забрати і ставити в гараж авто сім'ї ОСОБА_3 при необхідності поїздок, зберігати його речі. Після смерті батьків позивача він продовжував користуватися гаражем на тих же умовах. Він допомагав позивачу у якості водія на її авто - для поїздок, пов'язаних з лікуванням матері позивача, її похорону, оформленням документів, покупки продуктів чи інших необхідних речей для її маленьких дітей. У 2013 р. 2014р.р. позивач була в США і за її проханням він доглядав за її квартирою та гаражем. Дійсно 1 липня 2014 року він скоїв ДТП на транспортному засобі позивача. З цього приводу виникли суперечки. З дозволу, спочатку батьків позивача, а потім з дозволу позивача, він дійсно зберігав деякі речі в зазначеному гаражі. Ключі від гаража, дійсно йому добровільно передавали. За проханням позивача гараж він звільнив та віддав ключі. У доступі до гаража він не перешкоджав. В позивача були свої ключі від гаража. Щодо ремонту гаража він договорів з позивачем не мав. Гараж дійсно підтікав, але не з криши, а з під стіни. Про що він казав позивачу. У позові просив відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача, її представника та відповідача, розглянувши матеріали справи, встановив наступне.

Позивачу на праві власності належить гаражний бокс №130 (надалі гараж) з оглядовою ямою загальною площею 36,3 кв.м, який розташований у м.Львові по вул.О.Олеся №2 в автогаражному товаристві «Автомобіліст». Зазначений гаражний бокс позивач успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 7.04.2013р., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину №1-344 від 03.06.2014р. та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22500183 від 03.06.2014р.(а.с.6-8).

Відповідач працював водієм на підприємстві, де батько позивача ОСОБА_3М.Я. був одним з керівників.

Після виходу ОСОБА_3М.Я. на пенсію відповідач допомагав його сім'ї в питаннях, що стосувались приватних поїздок та підтримував дружні стосунки з позивачем та її батьками.

ОСОБА_3М.Я. надав відповідачу ключі та можливість доступу до зазначеного гаражу. Йому було дозволено забрати і ставити в гараж авто сім'ї ОСОБА_3 при необхідності поїздок, зберігати свої речі.

Після смерті батьків позивача відповідач за згодою позивача продовжував користуватися гаражем на тих же умовах. Він допомагав позивачу у якості водія на її авто - для поїздок, пов'язаних з лікуванням матері позивача, її похорону, оформленням документів, покупки продуктів чи інших необхідних речей для її маленьких дітей.

У 2013 р. 2014р.р. позивач була в США і за її проханням він доглядав за її квартирою та гаражем.

1 липня 2014 року відповідач скоїв ДТП на транспортному засобі позивача. З цього приводу виникли суперечки.

Зі слів позивача в кінці січня 2015р. вона пішла в гараж, відчинила його своїми ключами, побачила, що в гаражі зберігався автомобіль відповідача марки Хюндай і те, що залишкова вільна площа гаражу була заставлена шинами, пластиковими бутлями, пляшками та іншим майном відповідача.

А також побачила, що один із вхідних дверних замків поламаний, що через протікання води технічний стан гаража був поганий та гараж потребує ремонту.

Відповідно до дефектного акту та зведеного кошторисного розрахунку, вартість ремонту гаражу №130 складає в сумі 17214грн. (а.с.19-37).

Гараж відповідач звільнив в лютому 2015 року, а ключі повернув в березні 2015 року.

Ці обставини не оспорюються сторонами.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч.1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р., шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

На підтвердження своїх доводів про завдання шкоди позивачем поданий лише дефектний акт та зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва гаражу №130 з оглядовою ямою загальною площею 36,3 кв.м, який розташований у м.Львові по вул.О.Олеся №2 на суму 17214грн.

З висновку оцінювача убачається, що пошкодження внутрішнього приміщення гаражу відбулося внаслідок протікання покрівлі гаражу.

В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову в цій частині позивач вказує виключно на положення ст. 22 ЦПК України . Жодних договірних умов, які б передбачали підстави та можливість такого відшкодування, а також жодних обґрунтувань у позовній заяві, в чому полягають спричинені позивачу реальні збитки, не міститься.

Позивачем не подано доказів про неправомірність дій відповідача, про безпосередній причинний зв'язок між ними і шкодою та про наявність вини позивача у пошкодженні покрівлі гаражу.

Упущеною вигодою, в розумінні положень ст. 22 ЦК України, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Посилаючись на письмову консультацію ПП «Оціночна компанія «Апекс» (а.с. 9-11), позивач зазначає, що розрахункова ринкова орендна плата за період з вересня 2013 року по лютий 2015р. включно (18 місяців) мала складати 21 600 гривень.

В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову в частині компенсації упущеної вигоди позивач теж вказує виключно на положення ст. 22 ЦПК України та прийняте безпосередньо самим позивачем рішення про відшкодування упущеної вигоди. Жодних договірних умов, які б передбачали підстави та можливість такого відшкодування, а також жодних обґрунтувань у позовній заяві, в чому полягають спричинені позивачу реальні збитки та упущена вигода, не міститься.

Таким чином, позивачем не надано відповідних доказів завдання йому реальних збитків та упущеної вигоди, а обґрунтування вимог лише умовними припущеннями не може бути підставою для задоволення позову.

Згідно положень ч.1 ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За нормами ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналізуючи викладені обставини та надані сторонами докази на їх підтвердження, суд вважає не доведеними фактів приниження честі та гідності позивача ОСОБА_1 з боку відповідача ОСОБА_2, та знаходження позивача в стресовому стані, а також заподіяння ОСОБА_2 позивачу у звязку із цим моральної шкоди, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих фактів позивачем не надано, а судом не здобуто.

На підставі наведеного, ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р.», керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Головуючий Рудаков І. П.