АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7881/15 Справа № 175/731/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Максюта Ж.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В 05.01.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів на користь Банку суму заборгованості у розмірі 57345,37 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 573,45 грн., посилаючись на те, що 14.05.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» після реорганізації) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №048/08-ФЛ/11, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 0,0001% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим строком погашення до 10.11.2009 року.

Крім того, в якості забезпечення кредитного договору №048/08-ФЛ/11 від 14.05.2008 року укладеного між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позичальником ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 договір поруки №048/08/01/11 від 14.05.2008 року.

Згідно зазначеного договору поруки ОСОБА_3 поручився відповідати перед Позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань по кредитному договору (п. 1.1 Договору поруки). В разі невиконання зобов'язань по кредитному договору відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Проте, як зазначає позивач, в порушення взятих на себе зобов'язань, відповідачі не виконали умов кредитного договору, у зв'язку з чим, за період з 18.06.2011 року по 23.12.2014 року маю заборгованість у розмірі 57345,37 грн., яка складається з наступного: - сума заборгованості по щомісячній комісії - 11100,00 грн.; - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, комісії - 46245,37 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» після реорганізації) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №048/08-ФЛ/11, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 0,0001% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим строком погашення до 10.11.2009 року. Також укладено Договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску від 14.05.2008 року, згідно якого кредитні кошти перераховані на картку миттєвого випуску № 4476 0716 80 215744.

Крім того, в якості забезпечення кредитного договору №048/08-ФЛ/11 від 14.05.2008 року укладено між АТ «Банк «Фінанси та Кредит», позичальником ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 договір поруки №048/08/01/11 від 14.05.2008 року.

Згідно зазначеного договору поруки ОСОБА_3 поручився відповідати перед Позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань по кредитному договору (п. 1.1 Договору поруки). В разі невиконання зобов'язань по кредитному договору відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2011 року (зміненого рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 року), які були ухвалені по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №048/08-ФЛ/11 від 14.05.2008 року в сумі 4509,50 грн. та суму судових витрат у розмірі 186,89 грн.

Вказані суми відповідачами були сплачені, що підтверджується відповідною постановою про закінчення виконавчого провадження від 23.10.2014 року, винесеною державним виконавцем за виконавчим листом №2-2493/11, у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення та сплатою боргу у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволені позову районний суд обґрунтував свій висновок тим, що ОСОБА_2 борг перед банком за кредитним договором №048/08-ФЛ/11 від 14.05.2008 року виплатила у повному обсязі, а тому жодних законно обґрунтованих підстав для задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» немає. Районний суд також зазначив, що банком не надано доказів того, за якими саме критеріями заборгованість та чому вона виникла після повного погашення відповідачами боргу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 18.06.2011 року по 23.12.2014 року, тобто за період виконання заочного рішення Кіровського районного суду від 05.12.2011 року, оскільки в цей період часу, як вважає позивач, продовжували діяти умови кредитного договору № 048/08-ФЛЛ1 від 14.05.2008 року, договору поруки №048/08/01/11 від 14.05.2008 року, що передбачено п. 7.3 кредитного договору та п. 6.2 договору поруки, відповідно до умов яких договори діють до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань за цими договорами (тобто повного розрахунку).

Розділом 4 кредитного договору №048/08-ФЛ/11 від 14.05.2008 року передбачено порядок нарахування, сплату процентів та комісійної винагороди, що Відповідач ОСОБА_2 сплачує Позивачу. Згідно розділу 4 п.4.7 кредитного договору №048/08-ФЛ/11 Позичальник щомісяця в строк з 01 по 10 число кожного місяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 300,00 грн. Комісійна винагорода Банка сплачується Позичальником - відповідачем щомісячно, за весь період до моменту повного виконання Позичальником - ОСОБА_2 зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

За прострочку повернення кредитних коштів та/або уплати процентів пунктом 6.1 кредитного № 048/08-ФЛ/11 від 14.05.2008 р. передбачена відповідальність Відповідача у вигляді пені в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

А тому за вказаний період часу, а саме з 18.06.2011 року по 23.12.2014 року. борг відповідачів перед Банком складає; суму простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 11 100,00 грн., та пені (за період з 23.12.2013 р. - 23.12.2014р.)- 46245,37 грн., яку банк просив стягнути посилаючись на ст.625 ЦК України.

Позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню з огляду на наступне

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦКУ.

Виходячи із того, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносин сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків,комісії, пені, але разом із тим виникає грошове зобов'язання по виконанню рішення суду, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією та пенею - банку слід відмовити з цих підстав, роз'яснивши право на звернення до суду із позовом про стягнення коштів, які являються відповідальністю боржника за порушення грошового зобов'язання: встановлений індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми (такі позовні вимоги у справі, яка переглядається, - не заявлялись), а посилання на ст.625 ЦКУ- є формальним.

Тому не можна визнати, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим.

Разом з тим колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у справі відсутні.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення; якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення.

З огляду на вказане, та враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією та пенею, передбачених п.п.4.7, та п.6.1 кредитного договору №048/08-ФЛ/11 від 14.05.2008 року, не підлягають задоволенню, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: