Провадження № 2/760/5375/15
04 листопада 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Січкар Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
30.06.2015 року Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 60 000,00 дол. США в українській національній валюті за офіційним курсом гривні до долара США у НБУ станом на дату ухвалення рішення та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.
В позові посилається на те, що 15.02.2013 року надав 60 000,00 доларів США у позику Відповідачу, про що складено відповідну розписку.
Позивач посилається, що Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув Позивачу на вимогу останнього вищезгадану суму коштів в розмір 60 000,00 доларів США.
Таким чином, у зв'язку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань, Позивач просить стягнути з Відповідача суму боргу в розмір 60 000,00 доларів США в еквіваленті до національної валюти - гривні за курсом НБУ на день винесення рішення по справі.
В судове засідання позивач не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 15.02.2013 року було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу в борг 60 000,00 доларів США, без зазначення кінцевої дати повернення боргу, що підтверджується борговою розпискою від 15.02.2013 року (а.с.5).
Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані.
Вбачається, що оригінал боргової розписки від 15.02.2013 року знаходився у Позивача та не повернутий Відповідачу.
В борговій розписці від 15.02.2013 року чітко зазначено про те, що Відповідач отримав кошти в розмірі 60 000,00 доларів США та зобов'язався їх повернути Позивачу, тобто отримано кошти в борг. Кінцева дата повернення боргу в даній розписці не зазначена.
Разом з тим, відповідно ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2015 року та 16.03.2015 року Позивач пред'явив Відповідачу вимогу від 05.02.2015 року та від 16.03.2015 року про повернення боргу в розмірі 60 000,00 дол. США, проте відповідач проігнорував дані вимоги та взяті на себе зобов'язання не виконав (а.с.6-10).
З огляду на викладене, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 15.02.2013 року в розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання Відповідачем у позику від Позивача коштів у розмірі 60 000,00 доларів США.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Судом встановлено, що Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та суму боргу у розмірі 60 000,00 доларів США Позивачу не повернув, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 60 000,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ України станом на 04.11.2015 року становить еквівалент 1 381 164,60 грн..
Згідно ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 88, 212-215, 218,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 1 381 164,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3654,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після з моменту проголошення рішення.
Суддя: