Справа № 349/47/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1514/2015
Головуючий у 1 інстанції Поглод О.В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вербилівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рогатинська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - домоволодіння по АДРЕСА_1, скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2, видане 16 січня 1989 року ОСОБА_3, свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1, видане 27 грудня 2004 року ОСОБА_3, свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2005 року, видане Рогатинською державною нотаріальною конторою ОСОБА_4, з апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 03 червня 2015 року та додаткове рішення Рогатинського районного суду від 24 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом та після уточнення вимог просив ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на все майно його покійної матері ОСОБА_5 в АДРЕСА_1. Визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право власності на жилий будинок від 16 січня 1989 року, видане на ОСОБА_3, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 грудня 2004 року, видане на ОСОБА_3 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 лютого 2005 року, видане на ОСОБА_4

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що мати ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі із вітчимом ОСОБА_6 і проживала в АДРЕСА_1.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 вітчима ОСОБА_6 спадкоємцем по закону була його мама, яка постійно проживала за вказаною адресою і успадкувала усе майно шляхом вступу у користування ним, однак юридично свої спадкові права не оформила. Після смерті матері 05 липня 2005 року залишився єдиним спадкоємцем першої черги належного їй майна - житлового будинку з цегли житловою площею 43, 6 кв.м, літньої кухні, стайні-стодоли, вбиральні, криниці, огорожі, воріт, що знаходяться по АДРЕСА_1 і оскільки його брати ОСОБА_7 та зведений брат ОСОБА_8 відмовились від прийняття спадщини на його користь, що підтверджується їхніми заявами.

Позивач вважає, що видача сину померлого ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на спадковий жилий будинок від 16 січня 1989 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 грудня 2004 року, а після його смерті свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2005 року його дружині ОСОБА_4, порушує його право на спадщину.

Рішенням Рогатинського районного суду від 03 червня 2015 року та додатковим рішенням Рогатинського районного суду від 24 вересня 2015 року в позові ОСОБА_2 відмовлено за недоведеністю позовної вимоги.

На рішення та додаткове рішення ОСОБА_2 подав апеляційні скарги, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що обидва рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд прийшов до помилкового висновку, що його мати не була власником домоволодіння по АДРЕСА_1, тому він не може його успадкувати як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері. Його мати ОСОБА_5 більше 20 років проживала в с. Вербилівці Рогатинського району з вітчимом ОСОБА_6 (з 26 травня 1966 року по ІНФОРМАЦІЯ_4) та вони перебували в зареєстрованому шлюбі. Після смерті вітчима залишилась проживати за адресою їх спільного проживання разом з сином спадкодавця - ОСОБА_3 та його другою дружиною ОСОБА_4, де проживала до смерті, тобто вона фактично вступила в управління спадковим майном. Померла мати в м. Рогатині, оскільки перед смертю була паралізованою, поховав її рідний син ОСОБА_7, який проживає в місті Рогатині. Згідно з цивільним законодавством у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Проте з свідоцтва про право власності на жилий будинок від 16 січня 1989 року вбачається, що жилий будинок з приналежними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 належить тільки сину померлого ОСОБА_6-ОСОБА_3

Апелянт у судове засідання апеляційного суду черговий раз не з'явився, хоча про час слухання справи було з ним погоджено. Напередодні подана ним заява про відкладення справи у зв'язку з стаціонарним лікуванням не підтверджена жодним доказом, тому колегія суддів вважає зазначену апелянтом причину неявки неповажною та вважає за можливе провести розгляд справи.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів прийшов до правильного висновку, що позивач помилково вважає, що після смерті вітчима ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 він мав право на частку спадкового майна останнього як спадкоємець першої черги за законом разом з дітьми померлого, оскільки не є сином померлого і не міг бути усиновленим, так як на час реєстрації шлюбу між його мамою та вітчимом був повнолітнім. Відсутні будь-які докази, що мати позивача ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і був власником спірного домоволодіння прийняла спадщину, набула права на домоволодіння по АДРЕСА_1, тому позивач як син має право на спадкування цього майна. Суд правильно вважав, що у зв'язку з відсутністю права на спірне майно немає підстав для визнання недійсними свідоцтва про право власності на жилий будинок, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтво про право на спадщину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, його батьками були ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які перебували в зареєстрованому шлюбі.

На а.с. 5 знаходиться ксерокопія акта про одруження №6 від 26 травня 1966 року, з якої вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 одружились.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 13 червня 2012 рокувстановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Вербилівці, актовий запис про смерть №17 від 01 вересня 1986 року.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 13 червня 2012 року вбачається, що мати позивача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Рогатині, актовий запис про смерть №51 від 05 липня 2002 року, (а.с. 7-8), а не у 2005 році як зазначає позивач у позовній заяві.

Внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно, розташоване в с. Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської області.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з тим, що позивач вважає, що він, його брат та другий син спадкодавця ОСОБА_8 як спадкоємці першої черги за законом теж мали право на частку спадкового майна, а дружина спадкодавця ОСОБА_5, спадкоємець по закону першої черги, яка постійно проживала за вказаною адресою успадкувала все належне спадкодавцю майно шляхом фактичного вступу в користування ним.

З матеріалів справи вбачається, що за даними по господарських книг Вербилівської сільської ради Рогатинського району домоволодіння по вул. Лесі Українки в с. Вербилівці до 1986 року значилось за ОСОБА_6 і в склад сім'ї входили: син - ОСОБА_3, 1932 року народження, невістка - ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6. З 1986 року по 1990 рік станом на 01 липня 1990 року в даному господарстві були зареєстровані та проживали: голова двору - ОСОБА_6, 1904 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_7, син - ОСОБА_3, 1932 року народження, дружина - ОСОБА_4 ,1941 року народження. Статус домоволодіння з 1983 року по 1987 рік - колгоспний двір, з 1987 року - робітничий двір.

Тому жодним документом не підтверджено, що мати позивача проживала з часу одруження у господарстві померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6, яке знаходилось в АДРЕСА_1. За даними по господарських книг та що вона у спосіб визначений законодавством прийняла спадщину.

У зв'язку з тим, що мати позивача не набула прав на спірне будинковолодіння, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у визнанні права на спадкування домоволодіння в АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності від 16 січня 1989 року власником домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку, літньої кухні, стайні-стодоли, стайні, вбиральні, криниці, огорожі, воріт став син померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6- ОСОБА_3

Після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 стала власником домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 58).

Відповідно до свідоцтва про смерть а.с. 51. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 03 червня 2015 року та додаткове рішення Рогатинського районного суду від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Ю. Ковалюк

В.Д. Фединяк