АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7610/15 Справа: № 635/7125/2015 Категорія: «договірні правовідносини» Головуючий 1 інстанції: Назаренко О.В. Доповідач: Малінська С.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Даниленка В.М., Бровченка І.О.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 24 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., за реєстровим № 1944.

31 липня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/1422/74/90096, згідно якого ОСОБА_2 було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 172550,00 доларів США.

Предмет іпотеки придбано позивачем у власність за договором купівлі-продажу від 31 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_6 передав житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

На земельній ділянці, розміром 0,1328 га, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, знаходився житловий будинок, літ. «А-1» - цегловий, житловою площею - 108,0 кв.м., загальною площею -156,0 кв. м. та надвірні будівлі до нього: гараж - Б, огорожа № 1-2, водопровід - К, зливна яма - К1, зливна яма - К2. У 2007 році до вищевказаного житлового будинку були зроблені незаконні прибудови, а саме: мансарда, веранда, ганок, балкон, ганок, навіс, сарай, навіс, альтанка, зливна яма, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок станом на 19 травня 2015 року, тобто житлова площа становить - 107,9 кв. м., а загальна площа -194,4 кв. м.

ОСОБА_2 посилався на п. 2.3 розділу 2 Інструкції № 55, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна», яким передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, що посвідчений 24 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., за реєстровим № 1944 та повернути сторони у первісний стан.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 24 жовтня 2014 року Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку» на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2014 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеного з ОСОБА_2, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 Покупцем за вказаним договором є ОСОБА_3

Предметом договору, укладеним 31 липня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був житловий будинок літ "А-1", житловою площею 108 кв. м, загальною площею 156 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Предметом договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ "Райффайзен банк Аваль" був той же самий будинок літ "А-1", житловою площею 108 кв. м, загальною площею 156 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль", як іпотекодержавцем, ніякої згоди на перебудову, збільшення, зменшення, реконструкцію або капітальний ремонт заставленого майна не надавалось.

ОСОБА_3 право власності на самовільні прибудови до зазначеного вище будинку не набув.

Зазначений будинок має самовільні прибудови і споруди, а саме: веранду літ «а1», сарай літ. «Г», альтанку літ. «Е». Крім того, у будинку самовільно виконано внутрішні переобладнання та маються інші незначні зміни, не зазначені як самовільне будівництво, в результаті чого збільшені площі будинку в розмірах, зазначених позивачем.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним, позивач посилався на постанову судової палати у цивільних та Господарських справах Верховного суду України, яка у своєму рішенні від 4 грудня 2013 по справі № 6-130цс13 зазначає що норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Проте, спірні правовідносини виникли не з приводу поділу нерухомого майна. В даному випадку право власності ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 було припинено у зв'язку із зверненням стягнення на вказане нерухоме майно за кредитними зобов'язаннями останнього.

Підстави припинення права власності визначені статтею 346 ЦК України, в якій зазначено, що право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Правилами ст. 376 ЦК України прямо не зазначено, що у випадку самовільної реконструкції право власності на такий об'єкт припиняється. Не зазначено про це і у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 4 грудня 2013 по справі № 6-130цс13, на які посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог.

Даний правовий висновок ніяким чином не підтверджує доводів позивача про те, що при проведенні самовільної реконструкції припиняється право власності на таке нерухоме майно, оскільки суд дійшов висновку лише про те, що при проведенні самовільної реконструкції, в результаті якої виникає об'єкт нерухомості з іншими якостями та конфігурацію, особа, що провела таке будівництво не набуває права власності на такий реконструйований об'єкт нерухомого майна в цілому з урахуванням проведених переобладнань, але в цьому рішенні відсутній правовий висновок про те, що такі факти є підставою для припинення права власності на нерухоме майно.

Правилами ст. 376 ЦК України також прямо не зазначено, що у випадку самовільної реконструкції право власності на такий об'єкт припиняється.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на те, що проведення реконструкції предмета іпотеки, не є підставою набуття права власності на вказане нерухоме майно в цілому.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки. Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем згоди банку на проведення реконструкції.

Таким чином, протиправність дій самого позивача, яка виявилась в проведенні самовільної реконструкції предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя не позбавляє права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки відповідно до правил, визначених ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи наведене, підстави вважати договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, що посвідчений 24 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., відсутні, як і відсутні підстави для приведення сторін у первісний стан.

Рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України , судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :