АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5563/15 Головуючий 1 інст. - Руднєва О.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Бобровського В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Харківського регіонального відділення до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивач ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 листопада 2007 року між Акціонерним банком „Брокбізнесбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Брокбізнесбанк", в особі Харківської філії, реорганізованої в Харківське регіональне відділення АТ „Брокбізнесбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 326А-60, у відповідності до умов якого останньому був наданий кредит у розмірі 35 200,00 доларів США для придбання автомобіля, на умовах сплати 12,5 % річних, з терміном повернення кредиту в строк до 12 листопада 2014 року.

Згідно заяви на видачу готівки 1/БО від 12 листопада 2007р. та платіжним дорученням № 1 від 12.11.2007р. про перерахування оплати за авто продавцю - Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа Моторз» відповідно до п.1.2 Кредитного договору.

В порушення взятих на себе зобов'язань таналежного виконання умови кредитного договору станом на 08 серпня 2014 року у відповідача утворилася заборгованість, яка складається з наступного:

-заборгованість за кредитом - 3 233,74 долари США, що є еквівалентом 40 287,70 грн.;

-нараховані проценти за користування кредитними коштами - 236,66 долари США, що є еквівалентом 2 948,44 грн.;

-пеня за прострочення сплати кредиту - 416,56 долари США, що є еквівалентом 5 189,75 грн.;

-пеня за прострочення сплати процентів - 106,65 долари США, що є еквівалентом 1 328,73 грн.;

-штраф за порушення умов кредитного договору-3 560,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Харківського регіонального відділення задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 326А-60 від 12.11.2007 р. у розмірі 3993,61 дол. США що є еквівалентом 100236 грн. 00 коп. (по курсу НБУ станом на 13.02.2015 року - 2509,9142 грн. за 100 доларів США) та 3560 грн. 00 коп. вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того, судом не враховано роз'яснення Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Будучи особою, що подала апеляційну скаргу на заочне рішення суду у червні 2015 року, ОСОБА_1 ходом розгляду справи не цікавиться, на неодноразові виклики в судове засідання апеляційної інстанції не з'являється, повістки про виклик у судове засідання на 31 серпня 2015 року на 10 год. 30 хв. (а.с.134-143а), на 12 год. 00 хв. 1 жовтня 2015 року (а.с. 135-136а), на 5 листопада 2015 року 10 год. 00 хв.(а.с.146), які направлялися на адресу, що значиться у позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 (а.с.110), останній не отримує, вони повертаються до апеляційного суду за закінченням терміну зберігання.

Факт того, що особа не цікавиться розглядом справи, неявка відповідача в судові засідання судова колегія розцінює як його волевиявлення, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у розгляді справи та своїх процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду справи в апеляційній інстанції.

При цьому судова колегія виходить із положень ч. 3 ст. 27, ст. 67, ст. 3031 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами, строків процесуальних дій, строку розгляду апеляційної скарги, а також керуючись ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглядає за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

Розглядом справи достеменно встановлено, що 12 листопада 2007 року між Акціонерним банком „Брокбізнесбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Брокбізнесбанк", в особі Харківської філії, реорганізованої в Харківське регіональне відділення АТ „Брокбізнесбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 326А-60, у відповідності до умов якого останньому був наданий кредит у розмірі 35 200,00 доларів США для придбання автомобіля, на умовах сплати 12,5 % річних, з терміном повернення кредиту в строк до 12 листопада 2014 року.

Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки 1/БО від 12 листопада 2007р. та платіжним дорученням № 1 від 12.11.2007р. про перерахування оплати за авто продавцю - Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа Моторз» відповідно до п.1.2 Кредитного договору.

Позивач виконав узяті відповідно до умов кредитного договору зобов'язання у повному обсязі.

Внаслідок належного виконання умов договору станом на 08 серпня 2014 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яка складається з наступного:

-заборгованість за кредитом - 3 233,74 долари США, що є еквівалентом 40 287,70 грн.;

-нараховані проценти за користування кредитними коштами - 236,66 долари США, що є еквівалентом 2 948,44 грн.;

-пеня за прострочення сплати кредиту - 416,56 долари США, що є еквівалентом 5 189,75 грн.;

-пеня за прострочення сплати процентів - 106,65 долари США, що є еквівалентом 1 328,73 грн.;

-штраф за порушення умов кредитного договору-3 560,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 527 ЦК України. Згідно цієї правової норми зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч 1 ст. 530 ЦК України, в разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правові наслідки порушення зобов'язання та відповідальність за його порушення визначені у Главі 51 ЦК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне) виконання (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 зазначеного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Судова колегія вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно керувався зазначеними вище нормами матеріального права та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а тому встановивши факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 своїх договірних зобов'язань, обгрунтовано задовольнив заявлені позивачем позовні вимоги.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -