Справа № 1326/5902/12 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/564/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 50
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і Шеремети Н.О.

при секретарі Куцик І.Б.

за участю представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного міста Львова від 18 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментівна її утримання.

Свій позов мотивує тим, що після досягнення нею повноліття, відповідач припинив сплачувати призначені рішенням суду аліменти на її утримання, а оскільки вона продовжує навчатися на платній формі в університеті Ізраїль з вересня 2011 року - надалі потребує матеріальної допомоги, а відповідач працездатний і може таку допомогу надавати. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, від 30% прожиткового мінімуму починаючи з 13 липня 2012 року до досягнення нею 23 років.

.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 18 липня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, від 30% прожиткового мінімуму починаючи з 13 липня 2012 року до досягнення нею 23 років.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_4. Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, таким, що ухвалене при неповно з"ясованих обставинах справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні довідки з навчального закладу завірені апостилем і перекладені на державну мову, відсутні докази навчання позивача на денній формі в університеті Ізраїль та необхідності в наданні матеріальної допомоги. В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 18 липня 2014 року скасувати і залишити заяву без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що під час шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилася донька- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2, виданого 02.12.1992 року.

Згідно довідок Відкритого Університету Ізраїлю, перекладених та апостильованих, вбачається, що ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) є студенткою Відкритого Університету Ізраїлю, яка навчається за освітньою програмою підготовки бакалавра з жовтня 2011 року. ОСОБА_5 перебуває на платній формі навчання. Вартість вивчення дисциплін за програмою бакалавр склала:

2012 рік - 10506 Ізраїльських нових шекелів;

2013 рік - 12479 Ізраїльських нових шекелів;

2014 рік - 10249 Ізраїльських нових шекелів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що ОСОБА_5. після досягнення повноліття продовжує навчатися на денній формі навчання в Університеті Ізраїля, стипендії не отримує, оскільки навчається на платній формі, в зв"язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Слід зазначити, що частина вищезгаданих обставин були підтверджені належними доказами лише в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до роз'яснень даних в п.п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції встановлена сукупність зазначених юридичних фактів по даній справі та враховано можливість платника аліментів надавати таку допомогу.

Однак призначаючи аліменти, суд безпідставно зіслався на норму ч.2 ст. 182 СК України, яка передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки про таке судом зазначено в резолютивній частині рішення.

Таким чином, рішення суду в частині "стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 аліментів розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму", присуджених аліментів на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню. В решті рішення суду слід залишити без змін, оскільки на підставі наявних та зібраних доказів в суді апеляційної інстанції, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь його дочки ОСОБА_5 щомісячно аліментів у розмірах 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13 липня 2012 року до досягнення нею 23 років та перебуванні на навчанні, в зв"язку з чим доводи апеляційної скарги рішення суду в цій частині висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що його дочка - ОСОБА_5 не знає про існування даного позову поданого від її імені представником - ОСОБА_3 не заслуговує на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься довіреність від 21 травня 2014 року на представництво інтересів ОСОБА_3 від імені ОСОБА_5.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного міста Львова від 18 липня 2014 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Копняк

Н.О. Шеремета