Справа №
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Берегівської міської ради про визнання частково недійсним рішення Берегівської міської ради та визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, Берегівської міської ради про визнання частково недійсним рішення Берегівської міської ради та визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову посилається на те, що при ознайомленні з висновками почеркознавчої експертизи встановлено факт, що ані почерк, ані підпис в «акті встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки» гр. ОСОБА_3 не належить і виконані іншою особою. Тобто даний акт є сфальшованим, чим грубо порушено його права на частину земельної ділянки. За державним актом відповідача, який виданий на підставі рішення Берегівської міської ради від 21.05.2004 року ОСОБА_2 при загальній площі земельної ділянки у 0,0518 га отримав у власність ділянку площею 0,0279 га, тоді як мав право на отримання лише 0,0172 га. Він є власником 3/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.Берегово, а тому згідно ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України має право на частину земельної ділянки, що відповідає його частці, яка є більшою ніж частка відповідача. Крім того ОСОБА_2 подав заяву про намір приватизувати земельну ділянку лише у лютому 2007 року, а передача ділянки у власність відбулася до того у 2004 році.

За таких обставин просив суд: визнати частково недійсним рішення 19 сесії 4 скликання Берегівської міської ради від 21.05.2004 року №503 в частині передачі земельної ідялнки АДРЕСА_1 в м.Берегово площею 0,0279 га у власність гр. ОСОБА_2; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0279 га, що розташована по АДРЕСА_1 в м.Берегово від 01.08.2007 року виданого ОСОБА_2

Рішенням Берегівського районного суду від 05 лютого 2015 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що суд пославшись на ч.4 ст.120 ЗК України не врахував, що в його власності окрім квартири знаходиться гараж та інші побутові приміщення, які не включені до розрахунку площі. Тобто положення закону щодо пропорційності визначення часток у праві власності будинку для визначення розміру земельної ділянки застосовано судом неправильно. Також вважає неправильним посилання суду на висновок почеркознавчої експертизи проведеної слідчим в рамках кримінального провадження. Невірним є і висновок суду, що без погодження меж земельної ділянки, орган місцевого самоврядування не може передати її у власність.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та цивільної справи №297/930/14 і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з усіма доводами позивача та виходив з того, що погодження меж земельної ділянки не відбулося, ОСОБА_2 отримав земельну ділянку в розмірі, який перевищує норму на яку він мав право.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права.

Зокрема з матеріалів цивільної справи №297/930/14 вбачається, що рішенням 19 сесії 4 скликання Берегівської міської ради від 21.05.2004 року №503 передано безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі даного рішення видано відповідний державний акт, який посвідчує право власності ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку. При цьому загальна площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 становить 0,0518 га, з яких 0,0279 га виділено відповідачу; 0,0088 га землі загального користування; 0,0151 га землі в користуванні ОСОБА_3

Згідно ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_3 є власником 3/5 частини будинку за адресою м.Берегово, АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 тільки 2/5 частини.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачу передана у власність земельна ділянка розміром, який перевищує норму на який він мав право, чим порушено права позивача. У зв'язку з наведеним суд абсолютно обґрунтовано скасував відповідне рішення органу місцевого самоврядування в частині передачі відповідачу земельної ідолянки та відповідний державний акт.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що окрім квартири в його володінні знаходиться також і гараж та інші побутові приміщення, які не включені до розрахунку, оскільки згідно технічного паспорту на квартиру №1 в даному будинку гараж під літерою «Д» та убиральня під літерою «Е» є самочинно збудованими, а відтак такі споруди не створюють жодних правових наслідків для особи, що їх спорудила, в тому числі не можуть впливати на визначення розміру частини земельної ділянки на яку така особа має право згідно ч.4 ст. 120 ЗК України. Інші господарські будівлі, а саме сарай під літерою «Б», убиральня під літерою «В» та сарай під літерою «Г» знаходяться у спільній сумісній власності, а відтак також не впливають на визначення розміру частки земельної ділянки на яку мають право співвласники житлового будинку (а.с.46, 47).

Не може взятися до уваги посилання апелянта на те, що суд неправомірно та в порушення ст.ст. 59, 61 ЦПК України послався на висновком почеркознавчої експертизи в кримінальній справі, оскільки по даній справі суд не вказував, що така експертиза має преюдиційне значення (ст. 651 ЦПК України), а лише дослідив її як звичайний письмовий доказ, який є належним по даній справі.

Що стосується твердження апелянта на необґрунтованість висновку суду, що без погодження меж орган місцевого самоврядування не може передати у власність земельну ділянку, то колегія суддів констатує, що дійсно відсутність погодження меж земельної ділянки суміжним землекористувачем само по собі не може бути безумовної підставою для відмови у передачі такої земельної ділянки особі. Разом з тим, оскільки судом встановлено, що така передача відбулася з порушенням ч.4 ст. 120 ЗК України, то суд правомірно задовольнив позов.

Таким чином доводи апеляційної карги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді