Номер провадження: 22-ц/785/7528/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еден Плюс Лімітед» до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, Прокуратура м. Одеси - «Про визнання права власності» та за позовом третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еден Плюс Лімітед», Одеської міської ради - «Про визнання права власності» за апеляційними скаргами Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 9 квітня 2014 року у цивільній справі, -

ВСТАНОВИЛА:

04.04.2008 року ТОВ «Еден Плюс Лімітед» звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили визнати за ТОВ право власності на нежиле приміщення 2-го поверху, площею 320,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що 05.04.2007 року прийнято рішення Одеською міськрадою № 1139-V «Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2007 році та внесення змін до рішень Одеської міської ради», у відповідності з п. 2, п.п. 29 якого передбачався викуп вказаного нежилого приміщення орендарем ТОВ «Еден Плюс Лімітед». Позивач здійснив оплату вартості вказаного об'єкту нерухомості відповідно до затвердженої Представництвом по управлінню комунальної власності оцінки цього майна. З причини того, що територіальна громада м. Одеси в особі уповноважених органів відмовляється оформити договір купівлі-продажу зазначеного майна, позивач, посилаючись на фактичне виконання цього договору, просив визнати його право власності на це майно.

25.03.2014 року третя особа - ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Еден Плюс Лімітед», ОМР, по якому просила визнати за нею право власності на спірне нежиле приміщення, посилаючись на те, що ставши власником зазначеного нерухомого майна за рішенням суду від 11.06.2008 року, здійснивши державну реєстрацію свого права власності, ТОВ «Еден Плюс Лімітед» розпорядилося цим майном та продало його за договором купівлі-продажу від 29.11.2011 року. Виходячи з того, що вона є добросовісним набувачем спірного майна та враховуючи невизнання її права власності на нього іншими особами, вона просила суд визнати її право власності на це майно.

Представник позивача ТОВ «Еден Плюс Лімітед» не з'явився, надавши до суду заяву, якою просив суд розглянути справу за їх відсутності, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, при цьому проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не заперечував.

Представник ОСОБА_2 вимоги довірителя підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти задоволення позовних вимог ТОВ «Еден Плюс Лімітед» заперечував, посилаючись на те, що вони на час розгляду справи втратили актуальність, оскільки ТОВ «Еден Плюс Лімітед», володіючи на законних підставах спірною нерухомістю, розпорядилося нею на користь ОСОБА_2, яка на момент розгляду справи є законним власником цього майна.

Представник Департаменту комунальної власності Одеської міськради проти позовних вимог ТОВ «Еден Плюс Лімітед» та вимог ОСОБА_2 заперечував, посилаючись на те, що 29.04.2011 року прийнято рішення ОМР № 741-VI «Про розгляд протесту прокурора м. Одеси на рішення Одеської міської ради № 1139-V «Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2007 році та внесення змін до рішень Одеської міської ради». Вказаним рішенням скасовано попереднє рішення ОМР щодо відчуження спірного об'єкту нерухомості. Договір купівлі-продажу між Департаментом комунальної власності ОМР та ТОВ «Еден Плюс Лімітед» оформлений не був, сплачені ТОВ на користь Департаменту кошти не були покупною ціною, їх призначення Департаменту не відоме. Крім того, будинок, в якому розташоване спірне нежиле приміщення, є об'єктом культурної спадщини, а тому не може бути відчужене з власності територіальної громади. З огляду на викладене, представник відповідача вважав, що спірне майно ТОВ не було набуте правомірно, що відповідно виключає можливість його відчуження та набуття на нього права власності ОСОБА_2

Представник Одеської міської ради проти позовних вимог ТОВ «Еден Плюс Лімітед» та вимог ОСОБА_2 заперечував.

Прокурор проти позовних вимог ТОВ «Еден Плюс Лімітед» та вимог ОСОБА_2 заперечував.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2014 року у задоволенні позову ТОВ «Еден Плюс Лімітед» відмовлено, позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 задоволений: визнано за ОСОБА_2 право власності на нежиле приміщення 2-го поверху, площею 320,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

22.04.2014 року Департамент комунальної власності, 28.04.2014 року Прокуратура м. Одеси в інтересах держави в особі ОМР та Департаменту комунальної власності ОМР, 08.05.2014 року ОМР подали апеляційні скарги на вказане рішення районного суду, по яким просять рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ та ОСОБА_2, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування районним судом обставин по справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.01.2015 року рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 року ухвала апеляційного суду Одеської області від 22.01.2015 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Еден Плюс Лімітед», районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 правомірно набула право власності на спірне майно за договором.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком районного суду через його необґрунтованість.

По справі встановлені наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини..

Відповідно до реєстрації права власності на нерухоме майно від 07.03.2007 року нежитлове приміщення другого поверху площею 320,2 кв. м, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 належало територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

За договором оренди нежилих приміщень від 10.07.2006 року Представництво по управлінню комунальної власності Одеської міської ради передало ТОВ «Еден Плюс Лімітед» в оренду у строкове платне користування вказане приміщення строком до 01.06.2007 року.

05.04.2007 року Одеською міською радою було прийнято рішення, яким передбачався викуп зазначеного приміщення.

25.12.2007 року ТОВ «Еден Плюс Лімітед» перерахувало на рахунок Представництва по управлінню комунальної власності Одеської міської ради 1 618 304 грн. вартості спірного майна, проте останнє відмовилось укласти відповідний договір.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2008 року задоволено позов ТОВ «Еден Плюс Лімітед» до Представництва по управлінню комунальної власності Одеської міської ради, визнано право власності на спірне приміщення за ТОВ «Еден Плюс Лімітед».

15.08.2008 року на підставі зазначеного рішення суду ТОВ «Еден Плюс Лімітед» зареєструвало право власності на вказане приміщення.

29.11.2011 року за договором купівлі-продажу ТОВ «Еден Плюс Лімітед» продало спірне приміщення ОСОБА_2, яка у встановленому законом порядку 01.02.2011 року зареєструвала право власності на це майно.

Ухвалою колегії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму судовому рішенні від 18.09.2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2008 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18.06.2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Одеської міської ради від 22.04.2011 року за протестом прокурора було скасовано рішення Одеської міської ради від 05.04.2007 року, яким передбачався викуп вищезазначеного приміщення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Частиною 1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, вимога про визнання права власності може бути пред'явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-244 цс 14 від 18.02.2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що, оскільки рішення суду про визнання права власності, на підставі якого частину спірного майна було вилучено з володіння позивача, у подальшому було судом скасовано, то слід вважати, що майно вибуло з володіння власника поза його волею, а після скасуванням рішення суду втрачаються ті правові наслідки, що з нього випливають.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-52 цс 14 від 11.06.2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що власником спірного приміщення є територіальна громада в особі Одеської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2007 року, у зв*язку з чим рішення районного суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 про визнання права власності підлягає скасуванню з ухваленням в скасовані частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Неповне з'ясування районним судом обставин по справі та порушення норм матеріального права є підставами для часткового скасування рішення та ухвалення нового рішення в скасованій частині про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до п.п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 9 квітня 2014 року в частині задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еден Плюс Лімітед», Одеської міської ради - «Про визнання права власності» - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

04.11.2015 року м. Одеса