Справа № 226/2851/14-ц
Справа № 2/226/15/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю представника позивача Наумова О.С.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом державного підприємства «Красноармійськвугілля» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач державне підприємство «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в обґрунтування якого вказав, що у період з 11.11.2014 року по 17.11.2014 року відповідно до наказу № 274 від 11.11.2014 року комісією відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» (далі ВП «Шахта «Центральна») ДП «Красноармійськвугілля» була проведена інвентаризація правильності надання щорічних відпусток та правильності нарахувань і виплат належних відповідачу сум при звільненні, в результаті якої було встановлено, що ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з підприємством з 03.12.2008 року по 14.02.2011 року, з яких з 03.12.2008 року по 02.02.2011 року займав посаду начальника зміни виробничої служби ВП «Шахта «Центральна», у зв'язку з чим відповідно до п.4 розд.1 додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» відповідач мав право на одержання щорічної додаткової відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю 14 календарних днів. З 03.02.2011 року по день звільнення 14.02.2011 року відповідач займав посаду заступника ВТБ шахти, у зв'язку з чим відповідно до п.2 розд.1 додатку 2 до вказаної постанови мав право на одержання щорічної додаткової відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю 24 календарних днів. Також відповідачу надавалася щорічна основна відпустка тривалістю 28 календарних днів відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про відпустки». Комісією з інвентаризації встановлено, що за період з 03.12.2008 року по 14.02.2011 року відповідачем фактично було використано 123 календарних днів щорічної основної та щорічної додаткової відпусток за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці. Між тим, 65 днів за вказаний період часу не повинні були враховуватися відповідачу при розрахунку щорічної додаткової відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці, з яких 8 днів проходження навчального пункту при влаштуванні на роботу, 34 дні - відпустка у зв'язку з навчанням, 23 дні - знаходження на лікарняному. Отже, відповідач мав право лише на 109 днів зазначених відпусток, але ж внаслідок розрахункової помилки відповідачу було надано на 14 днів більше, ніж на які він мав право, що у перерахунку на грошові кошти, які були безпідставно виплачені відповідачу, складає 1782 грн. 06 коп. Також комісією встановлено, що 02.10.2014 року внаслідок розрахункової помилки відповідачу було перераховано 1085 грн. 28 коп., як компенсація за 10 днів щорічної основної та додаткової відпусток при звільненні. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 2867 грн. 34 коп., які були перераховані ОСОБА_2 внаслідок розрахункової помилки, як безпідставно набуті, та понесені підприємством судові витрати.

Під час розгляду справи позивачем були уточнені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, а саме: період роботи відповідача на посаді начальника зміни виробничої служби ВП «Шахта «Центральна» фактично склав з 03.12.2008 року по 02.02.2009 року, а не по 02.02.2011 року; відповідно на посаді заступника начальника ВТБ ОСОБА_2 працював з 03.02.2009 року. Також позивач уточнив, що відповідач мав право на отримання щорічної додаткової відпустки у зв'язку із займаними посадами не за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, а за особливий характер роботи.

Представник позивача ДП «Красноармійськвугілля» Наумов О.С. у судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що всі кошти, які з нього намагаються стягнути, не є помилковими. 03.10.2014 року йому було перераховано на картковий рахунок у Приватбанку 1085 грн. 28 коп., які позивач йому виплатив у рахунок виконання судового рішення від 14.06.2011 року, як компенсацію за несвоєчасну виплату коштів при звільненні. Тому ця сума не є компенсацією за 10 невикористаних днів відпустки. Насправді ним було використано за період його роботи у ВП «Шахта «Центральна» 105 днів щорічної основної та додаткової відпусток, оскільки у січні 2009 року йому було надано 18 днів додаткової відпустки у зв'язку з навчанням. На роботу до позивача він був прийнятий у грудні 2008 року, тому є абсурдним твердження позивача, що нібито йому була надана щорічна відпустка через місяць після його працевлаштування, що суперечить ч.5 ст.10 Закону України «Про відпустки». З 2005 року по 2009 рік (включно) він навчався у ДонНТУ. У період з 13.01.2009 року по 31.09.2009 року він складав іспити, проходив установчу та екзаменаційну сесію. Отже йому було надано 105 днів основної відпустки, а не 123 дні. Якщо погодитися з методикою позивача щодо розрахунку відпусток, вважає, що підприємство заборгувало йому ще 4 дні відпустки (109 днів -105 днів). Останні нарахування підприємством були йому здійснені у лютому 2011 року, тобто позивачем пропущено строк звернення до суду відповідно до ст.233 КЗпП України. Крім того, сума середнього заробітку для компенсації надання відпусток позивачем ніяк не обґрунтована.

Заслухавши сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом на підставі записів з трудової книжки встановлено, що у період з 03.12.2008 року по 14.02.2011 року ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля», з яких з 03.12.2008 року по 02.02.2009 року займав посаду начальника зміни виробничої служби, а з 03.02.2009 року по день звільнення 14.02.2011 року - посаду заступника начальника дільниці (а.с.15).

Сторони не оспорюють право відповідача на отримання ним щорічної основної відпустки тривалістю 28 календарних днів та щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці тривалістю 14 або 24 календарні дні у залежності від займаної посади відповідача.

За наказом ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» № 274 від 11.11.2014 року на підприємстві була створена комісія з інвентаризації правильності надання відпусток і виплати сум, що належать при звільненні колишньому працівнику шахти ОСОБА_2 (а.с.4).

Згідно протоколу від 17.11.2014 року вказаною комісією було встановлено, що за період роботи ОСОБА_2 з 03.12.2008 року по 14.02.2011 року останнім фактично було використано 123 календарних дні щорічної основної та щорічної додаткової відпусток, тоді як він мав право на отримання 109 днів цих відпусток, оскільки було виявлено 65 днів (8 днів - навчальні курси, 34 дні - сесія, 23 дні - лікарняний), які не беруться при підрахунку додаткової щорічної відпустки за фактично відпрацьований час у підземних умовах. Тому комісія прийшла до висновку, що в наслідок розрахункової помилки виникла переплата за 14 днів в сумі 1782 грн. 06 коп., яка розрахована із середньоденної заробітної плати відповідача в сумі 127 грн. 29 коп.

Також комісія вважає, що нарахована у серпні 2014 року компенсація за невикористані щорічну і додаткову відпустки за 10 днів в сумі 1272 грн. 90 коп., яка за мінусом податків була перерахована на картковий рахунок в Приватбанк в сумі 1085 грн. 28 коп. 02.10.2014 року, є наслідком розрахункової помилки (а.с.5-77).

Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 14.06.2011 року позов ОСОБА_2 до ДП «Красноармійськвугілля про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної трудовими відносинами, було задоволено частково: з підприємства на його користь було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15.02.2011 року по 25.03.2011 року у розмірі 5947 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.16-19).

Згідно наданої управлінням Пенсійного фонду Україні в м.Димитрові інформації з індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_2, сформованої за станом на 12.11.2014 року, в останнє ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» (код 33839076) провела нарахування відповідачу із заробітної плати у лютому 2011 року у загальній сумі 3064 грн. 30 коп., яка складається із 1791 грн. 40 коп. та 1272 грн. 90 коп. (а.с.20-22).

Відповідно до графіків відпусток на 2010 рік та 2011 рік дільниць ВП «Шахта «Центральна», на яких працював відповідач, ОСОБА_2 повинен був отримати відпустки у січні та липні 2010 року та у січні та липні 2011 року.

У графіку відпусток на 2009 рік прізвище відповідача відсутнє.

За даними особового рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1, які надані позивачем у формі табуляграм, встановлено, що відповідачу за період його роботи у ВП «Шахта «Центральна» була надана наступна кількість календарних днів спірної відпустки, яка відповідно до кодифікатору видів оплат відображена під кодом 344:

· у січні 2009 року - 18 днів, інші види відпусток не надавалися,

· у січні 2010 року - 15 днів,

· у лютому 2010 року - 17 днів,

· у липні 2010 року - 25 днів,

· у серпні 2010 року - 15 днів,

· у січні 2011 року - 20 днів,

· у лютому 2011 року - 13 днів, а всього 123 дні.

У судовому засіданні відповідач висловив свої заперечення проти відпустки, наданої йому у лютому 2009 році, вказавши, що він дійсно отримував у січні 2009 року 18 днів відпустки, але не щорічної основної (код 344), а додаткової у зв'язку з навчанням, оскільки здавав зимову сесію. На підтвердження своїх заперечень ОСОБА_2 надав суду табуляграму за січень 2009 року по своєму особовому рахунку НОМЕР_1, у якій відображено код 342 (оплата відпусток за навчання), натомість інформація за кодом 344 взагалі відсутня. Проти решти інформації, наданої позивачем щодо отримання ним відпусток за кодом 344, він не заперечував, оскільки вона збігається з даними табуляграм, отриманими ним від підприємства, та з графіками відпусток.

Також відповідач у підтвердження своїх заперечень надав диплом про закінчення ним у червні 2009 року Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» за кваліфікацією бакалавра з економіки підприємства; копію залікової книжки, лист вказаного навчального закладу від 17.12.2014 року, відповідно до якого зимова екзаменаційно-установча сесія 2008-2009 років для студентів 4 курсу, що навчаються за програмою бакалавра, у тому числі студенту групи ЕГПз-05 ОСОБА_2, відбулася у період з 13.01.2009 року по 31.01.2009 року, що складає 18 днів.

Твердження відповідача про те, що у січні 2009 році йому було надано додаткову відпустку у зв'язку з навчанням, а не щорічну відпустку, підтверджуються також наданим позивачем графіком відпусток на 2009 рік, відповідно до якого у січні 2009 року ОСОБА_2 надання відпустки не планувалося, прізвище відповідача взагалі відсутнє в цьому графіку.

Позивачем не спростовано заперечення відповідача і не доведено інше, тому суд не приймає до відома як об'єктивний доказ в обґрунтування своєї позиції, надану позивачем інформацію з особового рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 у формі табуляграми за січень 2009 року. Інших первинних доказів, зокрема, заяви відповідача та наказу підприємства про надання спірної відпустки суду не надано.

Відповідно до довідки відповідача від 20.01.2015 року відпускні записки по ВП «Шахта «Центральна», строк збереження яких один рік, за 2009, 2010, 2011 роки списані і знищені.

Оскільки позивачем не доведено, що надана відповідачу у січні 2009 року відпустка тривалістю 18 днів є щорічною, висновки комісії з інвентаризації щодо того, що ОСОБА_2 надано на 14 днів цієї відпустки більше, ніж положено, не відповідає дійсності.

Таким чином, позивачем доведено надання ОСОБА_2 за період його роботи на підприємстві позивача щорічних відпусток у загальній кількості 105 днів (123 дні - 18 днів), що свідчить про відсутність будь-яких переплат з цього приводу.

Вимоги позивача щодо повернення безпідставно отриманої відповідачем внаслідок рахункової помилки грошової суми у розмірі 1085 грн. 28 коп. обґрунтовані лише протоколом комісії з інвентаризації, створеної позивачем на підставі наказу № 274 від 11.11.2014 року.

Із тексту даного протоколу вбачається, що висновок про те, що ця сума 02.10.2014 року була перерахована відповідачу помилково в наслідок розрахункової помилки за 10 днів невикористаної щорічної та додаткової відпусток, ґрунтується лише на пояснювальній записці начальника розрахункового сектору бухгалтерії підприємства позивача, зміст якої не приводиться.

Відповідач у судовому засіданні заявив, що ця сума йому була виплачена позивачем у рахунок виконання судового рішення від 14.06.2011 року, як компенсація за несвоєчасну виплату коштів при звільненні та добровільне відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не спростовано дане твердження і не наведено будь-яких належних доказів, якими можуть бути первинні документи, щодо природи і розрахунку перерахованої відповідачу у жовтні 2014 року грошової суми у розмірі 1085 грн. 28 коп., щодо неправильності в її обчисленні. За таких обставин суд не приймає посилання позивача на рішення Дитмитровського міського суду від 14.06.2011 року, яким встановлено факт повного розрахунку підприємства з відповідачем при звільненні, як на єдиний і незаперечливий доказ на підтвердження своєї вимоги. До того ж з тексту даного рішення не вбачається ані розмір отриманої при розрахунку суми, ані види належних при розрахунку сум.

Згідно за ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті зарплата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата, а також сумлінність поведінки одержувача презумуються, тобто, обов'язок доказування заявлених вимог покладається на підприємство.

З огляду на приведене, та те, що судом не встановлено з боку відповідача ані зловживань, ані будь-якої іншої форми недобросовісності, як і з боку позивача розрахункової помилки при нарахуванні та виплаті спірних сум, суд вважає, що позовні вимоги ДП «Красноармійськвугілля» є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.1212, 1215 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог державного підприємства «Красноармійськвугілля» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 2867 грн. 34 коп., як безпідставно набутих, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06.02.2015 року.

Суддя Ж.Є. Редько