Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 236/155/15 Головуючий у 1-й інстанції Саржевська І.В.
Провадження№22-ц/778/2477/15р. Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

Кочеткової І.В.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 січня 2015 року про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з Управління Пенсійного фонду України у місті Жданівка Донецької області нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з УПФУ у місті Жданівка Донецької області нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Зазначала, що по 28 листопада 2014 року працювала на посаді начальника відділу з виплати пенсій. Посилаючись на те, що їй нарахована, але не виплачена заробітна плата просила на підставі ст.95 ЦПК України видати судовий наказ про стягнення з УПФУ у м.Жданівка, Донецької області 7950,42 грн. без урахування обов'язкових утримань.

Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 січня 2015 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівка Донецької області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відмовлено, у зв'язку з тим, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства (п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

В засідання апеляційного суду сторони, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання не з'явилися. ОСОБА_3 повідомлена телефонограмою від 19.03.2015р. (а.с.22). УПФУ у місті Жданівка Донецької області повідомлений за вказаною позивачем адресою, проте судова повістка повернута поштою з відміткою про відсутність адресата, що у силу ст.77 ЦПК України дає підстави для висновку, що повстка вважається доставленою.

Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суддя обґрунтовано виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами виник спір з приводу невиплати заробітної плати держслужбовця, який відповідно до ст.17 КАС України відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно із ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог. Як і в наказному, так і в позовному провадженні реалізуються завдання цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення зі служби, у тому числі і про стягнення заробітної плати (грошового утримання).

Суд першої інстанції відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, керуючись положеннями ст. 15 ЦПК України, дійшов обґрунтовано висновку, що питання щодо виплати заробітної плати державного службовця відноситься до компетенції УПФУ, а тому заява ОСОБА_3 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Висновок суду першої інстанції ґрунтується на положеннях ст. 15 ЦПК України, вимогах ст.ст.2, 3, 17 Кодексу адміністративного судочинства України і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Зокрема, не мають підтвердження доводи апеляційної скарги, в яких позивач висловлює думку, що не вважає спір публічно - правовим. Вказані доводи спростовані вищенаведеними нормами процесуального права (ст. 15 ЦПК України, ст. 17 КАС України).

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування п. 27 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013р. "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" не спростовують оскарженої ухвали. Так, з матеріалів справи вбачається, що суддя належним чином врахував та застосував роз'яснення п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011р. "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", де сказано, що у порядку цивільного судочинства не можуть розглядатися заяви про видачу судового наказу, які підлягають розгляду у порядку господарського чи адміністративного судочинства. У разі заявлення такої вимоги суд відмовляє у прийнятті заяви на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Не спростовує ухвали і той довід, що на час звернення до суду заявник у УПФУ не працює, оскільки ОСОБА_3 просить про видачу судового наказу відносно грошової суми, яка належить їй до виплати за час роботи в органах ПФУ.

Доводи апеляційної скарги про право ОСОБА_3 вимагати належних їй грошових сум не вирішувалися оскарженою ухвалою, а тому не підлягають оцінці під час апеляційного провадження щодо ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що ухвала постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до ч.1 п.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.307, 312 ч.1п.1, 313,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: