АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1595/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Букіна О.М
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6,Служба у справах дітей Солом»янського району м.Києва, Солом»янський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві про виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року позивач пред»явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що квартира АДРЕСА_1 належить їй, відповідачу та третім особам на праві спільної власності в рівних частках.

Посилаючись на те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки та бійки з мешканцями квартири, руйнує квартиру,внаслідок чого вона вимушена залишити квартиру та винаймати житло,позивач просила визнати відповідача таким,що втратив право користування квартирою та право реєстрації в ній, виселити його без надання йому права обов»язкової реєстрації.

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким задовольнити її вимоги.

Відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні .Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку,встановлених законом.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 2003 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної приватної власності позивачу ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 та третім особам ОСОБА_4,ОСОБА_6 ,ОСОБА_5 в рівних долях.

Позивач пред»явила вимоги про визнання відповідача ОСОБА_3, тобто одного із співвласників спірної квартири таким, що втратив право користування вказаним житлом та право реєстрації,виселення його без надання йому права обов»язкової реєстрації.

Обґрунтовувала свої вимоги наявністю конфліктної ситуації між відповідачем та іншими співвласниками,яка є наслідком його неправомірних дій,що створює неможливі умови для її проживання разом з малолітньою дитиною в спірній квартирі та порушує її право власності на житло.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, які по суті зводяться до позбавлення відповідача права користуватися належною йому на праві власності часткою в спірній квартирі,суд,встановивши наявність між сторонами конфліктної ситуації, виходив з того,що обставини,на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог не є підставою для позбавлення відповідача такого права.

При цьому суд керувався статтею 346 ЦК України, якою передбачені підстави припинення права власності, а також ст.155 ЖК України відповідно до якої жилі будинки ( квартири ),що є у приватній власності громадян,не може бути в них вилучено,власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою),крім випадків,установлених законодавством.

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя,суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб,визначений законами України.

Наведені в апеляційній скарзі обставини,за яких позивач не може користуватися належним їй правом власності на частку в спірній квартирі з вини відповідача свідчать про те, що має місце порушення такого права позивача, але це право підлягає судовому захисту в інший спосіб ніж у той, який вимагає позивач в своєму позові.

В зв»язку з цим не можуть братись до уваги посилання в апеляційній скарзі на те,що судом проігнорована ч.2 ст.386 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду та відсутність підстав до задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -