У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області від 04 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно державного акту серії НОМЕР_1, виданого Добропільською райдержадміністрацією 13 грудня 2005 року, йому на праві власності належить земельна ділянка розміром 5,40 га, яка розташована на території Криворізької сільської Ради Добропільського району Донецької області, кадастровий номер НОМЕР_2. Перед підготовкою земельної ділянки для посіву сільськогосподарських культур ним було з'ясовано, що земельна ділянка вже оброблена. Після його звернення до ТОВ «Рута-Плюс» йому повідомили про наявність договору оренди земельної ділянки, нібито укладеного між ним та ТОВ «Рута-Плюс» датованого 07 листопада 2014 року.

Посилаючись на те, що даний договір оренди земельної ділянки він не підписував та цей договір не міг бути підписаний представником ТОВ «Рута-Плюс» - ОСОБА_7, оскільки останній не працював в даному товаристві з червня 2014 року, а також на те, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки проведена 04 листопада 2014 року, тобто за три дні до дати його укладання, позивач просив суд визнати недійсним указаний договір оренди та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015 року визнано недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 07 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та товариством з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс».

Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 07 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та товариством з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс».

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 04 серпня 2015 року скасовано рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/435-15/conv/print938314> та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п. 2 ст.207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Судом першої інстанції вказано, що із наданого в судове засідання договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення вбачається, що він укладений 07 листопада 2014 року між ТОВ «Рута-Плюс» та ОСОБА_6

Згідно ст.17 Закону України «Про оренду землі», об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що указаний договір оренди земельної ділянки укладено між ТОВ «Рута-Плюс» та ОСОБА_6 04 листопада 2014 року, а рішення про державну реєстрацію прийнято 07 листопада 2014 року.

Крім того, згідно з протоколом загальних зборів засновників ТОВ «Рута-Плюс» від 28 серпня 2014 року №4 було звільнено з займаної посади ОСОБА_7, який у спірному договір оренди земельної ділянки вказаний представником ТОВ «Рута-Плюс». Факт звільнення ОСОБА_7 також підтверджується наказом по ТОВ «Рута-Плюс» від 20 серпня 2014 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відомості про дійсну дату укладання договору оренди земельної ділянки та його державну реєстрацію не співпадають, оскільки в договорі оренди вказана дата його укладання 07 листопада 2014 року, а на час укладання спірного договору оренди ОСОБА_7 не мав права від імені ТОВ «Рута-Плюс» підписувати договір, у зв'язку із чим договір оренди від 07 листопада 2014 року підлягає визнанню недійсним зі скасуванням державної реєстрації цього договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів того, що він не підписував спірний договір оренди, оскільки з цього приводу не було призначено та проведено відповідної експертизи, а з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 отримував від ТОВ «Рута-Плюс» грошові кошти як орендну плату за користування його земельною ділянкою, що свідчить про вчинення дій, спрямованих на схвалення та виконання ним умов спірного договору оренди і тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв'язку із недоведеністю позивачем його позовних вимог.

До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що рішення апеляційного суду Донецької області від 04 серпня 2015 року відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик