Номер провадження: 22-ц/785/1584/15
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Кварталова А.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року,

встановила:

У серпні 2009 р. публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому з врахуванням неодноразових уточнень у жовтні та листопаді 2010 р., листопаді 2012 р. остаточно просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі - 3 731 972,07 коп. та в рахунок погашення вказаного боргу звернути стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1.

В позові Банк посилався на те, що 19.07.2007 р. між Банком та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі - 278 313 доларів США, строком - на 240 місяців, зі сплатою - 12,85% річних (далі - Кредитний договір).

В якості забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору 19.07.2007 р. між Банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки (далі - Договір поруки), відповідно до якого останній прийняв на себе зобов'язання відповідати за своєчасне і повне виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором.

Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту Банк 23.07.2007 р. уклав з ОСОБА_5 іпотечний договір (далі - Іпотечний договір), за умовами якого останній передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира), яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу.

12.03.2010 р. ОСОБА_5 подарував квартиру ОСОБА_9, який у свою чергу 25.03.2010 р. продав квартиру ОСОБА_8. Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_8 набула статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею прав власності на предмет іпотеки, навіть у випадку, якщо до її відома не була доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі - 3 731 972,07 грн..

Під час розгляду справи ОСОБА_5 12.10.2009 р. звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому з врахуванням уточнень від 01.12.2009 р. остаточно просив: 1) визнати недійсними кредитний договір, договір поруки та іпотечний договір; 2) зобов'язати Банк прийняти від ОСОБА_5 залишок тіла кредиту з урахуванням раніше сплачених сум у розмірі - 1 089 759,70 грн., надавши розстрочку зі сплати вказаної суми на 60 місяців - по 18 162,66 грн. кожного місяця; 3) зобов'язати приватного нотаріуса виключити з реєстру іпотек запис про іпотеку та заборону відчуження квартири.

ОСОБА_5 свої вимоги обґрунтовував тим, що у кредитному договорі відсутні обов'язкові умови, які необхідні для такого договору: детальний розпис загальної вартості кредиту; абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Споживачу не було надано у письмовій формі повної інформації про умови кредитування. У Банка відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення разової валютної операції. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню.

Справа розглядалася судом неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.12.09 р. в задоволені позову Банку було відмовлено. Визнано недійсними кредитний договір, договір іпотеки та договір поруки. Зобов'язано Банк прийняти від ОСОБА_5 грошову суму у розмірі - 1 089 759,70 грн.. Зобов'язано приватного нотаріуса виключити з реєстру іпотек заборону відчуження квартири.

12.03.2010 р. ОСОБА_5 подарував квартиру ОСОБА_9, який у свою чергу за договором купівлі-продажу від 25.03.2010 р. продав квартиру ОСОБА_8.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2010 р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.12.2009 р. скасовано за заявою ОСОБА_5 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Справу призначено до розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2010 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.04.2011 р., позов Банку задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Банку заборгованість на загальну суму - 471 595,64 долара США, що еквівалентно - 3 731 972,07 грн.. В задоволені вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.06.2012 р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2010 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29.04.2011 р. в частині вимог про стягнення кредитної заборгованості та відмови у звернені стягнення на предмет іпотеки скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.04.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.02.2014 р., позов Банку задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом - 259 565,64 долара США, що в еквіваленті дорівнює - 2 054 073,64 грн.. В задоволені вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.04.2013 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12.02.2014 р. в частині відмови у задоволені вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, повертаючи справу в частині позовних вимог про звернення стягнення на іпотечну квартиру на новий розгляд до апеляційного суду, зазначив, що відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_8, як новий власник іпотечної квартири, набула статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею прав власності на іпотечну квартиру навіть у випадку, якщо до її відома не була доведена інформація про обтяження квартири іпотекою.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви касаційного суду, з яких скасовано рішення є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Банк в апеляційній скарзі оскаржує рішення щодо відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати. Ухвалити нове рішення про звернення стягнення на обтяжену іпотекою квартиру. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник Банку в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

Інші особи, які приймають участь у розгляді справи, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали. В судове засідання не з'явилися.

Справа розглядається судом тривалий час у зв'язку з неможливістю одночасного сповіщення усіх відповідачів на одне судове засідання.

Банк та ОСОБА_5 про судове засідання на 05.11.2015 р. сповіщені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надали.

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 судова повістка про виклик у судове засідання на 05.11.2015 р. направлялася поштою. Станом на 05.11.2012 р. поштові повідомлення до суду не повернулися. Поштові повідомлення про їх виклик у попереднє судове засідання на 01.10.2015 р. повернулися з приміткою «За закінченням терміну зберігання». Разом з тим, ОСОБА_6 був сповіщений про судові засідання на 12.03.2015 р., 09.04.2015 р. та 07.05.2015 р.. ОСОБА_8 була сповіщена належним чином про судове засідання на 11.12.2014 р. Таким чином, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 освідомленні про те, що справа розглядається апеляційним судом. Тому вони несуть можливі негативні наслідки неявки у судове засідання, ненадання заперечень на апеляційну скаргу.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, зважаючи на дотримання балансу інтересів як відповідачів, так і позивача по справі, колегія вважала за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 р. на новий розгляд до апеляційного суду направлено справу в частині відмови у задоволені вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 правомірно набула право власності на квартиру. Є добросовісним набувачем. Якщо допустити звернення стягнення на квартиру, то будуть порушені її конституційні права (Т. 2, а. с. 249 - 257)

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, ст. ст. 1, 23 Закону України «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України) права. Не відповідають обставинам справи висновки суду про неможливість звернення стягнення на належну ОСОБА_8 квартиру, оскільки вона є добросовісним набувачем. Доводи апелянта щодо порушення судом ст. 27 Закону України «Про заставу», ст. ст. 23, 35 Закону України «Про іпотеку», які полягають в тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека з дійсною для набувача майна, є обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

19.07.2007 р. (Т. 1, а. с. 16 - 28) між Банком та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі - 278 313 доларів США, строком - на 240 місяців, зі сплатою - 12,85% річних (далі - Кредитний договір).

В якості забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору 19.07.2007 р. (Т. 1, а. с. 29 - 31) між Банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки (далі - Договір поруки), відповідно до якого останній прийняв на себе зобов'язання солідарно відповідати за своєчасне і повне виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором.

З метою забезпечення повернення кредиту Банк 23.07.2007 р. (Т. 1, а. с. 32 - 34) уклав з ОСОБА_5 іпотечний договір (далі - Іпотечний договір), за умовами якого останній передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира), яка на час укладення іпотечного договору належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2007 р. (п. п. 1.1, 1.2).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.12.2009 р. (т. 1, а. с. 117 - 124) в задоволені позову Банку про стягнення кредитної заборгованості було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсними кредитний договір, договір іпотеки та договір поруки. Зобов'язано Банк прийняти від ОСОБА_5 грошову суму у розмірі - 1 089 759,70 грн.. Зобов'язано приватного нотаріуса виключити з реєстру іпотек заборону відчуження квартири.

Під час скасування заборони відчуження квартири 12.03.2010 р. ОСОБА_5 подарував квартиру ОСОБА_9, який у свою чергу за договором купівлі-продажу від 25.03.2010 р. продав квартиру ОСОБА_8 (Т. 2, а. с. 30 - 32).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2010 р. (Т. 2, а. с. 49 - 52), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.04.2011 р. (Т. 2, а. с. 99 - 101 зворотня сторона), позов Банку задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Банку заборгованість на загальну суму - 471 595,64 долара США, що еквівалентно - 3 731 972,07 грн.. В задоволені вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.06.2012 р. (Т. 2, а. с. 148 - 149 зворотня сторона) рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2010 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29.04.2011 р. в частині вимог про стягнення кредитної заборгованості та відмови у звернені стягнення на предмет іпотеки скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до заяви Банку про уточнення позовних вимог від 24.09.2012 р. (Т. 2, а. с. 134), журналу судового засідання від 22.10.2012 р. (Т. 2, а. с. 173 - 175) ОСОБА_8, як власник квартири АДРЕСА_1, залучена до участі у справі у якості відповідача.

За правилами передбаченими ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2010 р. в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним іпотечного договору є чинним. Тому, іпотека свою дію не припиняла, зберігає чинність при переході права власності на предмет іпотеки (квартиру) до іншої особи - ОСОБА_8.

Крім того, у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення ч. 3 ст. 3 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на добросовісність набуття права власності ОСОБА_8 на квартиру є помилковими. Необхідно звернути стягнення на належну ОСОБА_8 квартиру, яка є предметом іпотеки.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню, оскільки за наявними у справі доказами ОСОБА_8 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1, в іпотечній квартирі не проживає і не зареєстрована (Т. 2, а. с. 29, 115).

Щодо надання Банком інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єктів нерухомого майна № 34085679 від 24.02.2015 р (Т.3 , а. с. 172 - 174), з якого вбачається, що власником предмету іпотеки на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2013 р. стала ОСОБА_11, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ст. 10, 11, 27, 30, 31 ЦПК України тільки позивачу належить право визначати відповідача, підстави та предмет позову.

Оскільки ОСОБА_11 в якості відповідача не приймала участі у справі в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання про її права та обов'язки (ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини).

Ураховуючи, що порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення про звернення стягнення на належний ОСОБА_8 предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у зв'язку з відсутністю підстав для звільнення ОСОБА_8 від сплати судового збору, необхідно стягнути з останньої на користь Банку судовий збір, який був сплачений Банком під час подання апеляційної скарги, у сумі - 1 720,50 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року в частині відмови у задоволенні вимог публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) перед публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/0035/74/78551 від 19 липня 2007 року на загальну суму - 471 595 (чотириста сімдесят одна тисяча п'ятсот дев'яносто п'ять) доларів 64 цента США, що в еквіваленті дорівнює сумі - 3 731 972 (три мільйони сімсот тридцять одна тисяча дев'ятсот сімдесят дві) грн. 07 коп. і складається з: - заборгованість за кредитом - 259 565 (двісті п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят п'ять) доларів 76 центів США, що в еквіваленті дорівнює сумі - 2 054 073 (два мільйони п'ятдесят чотири тисячі сімдесят три) грн. 64 коп.; - заборгованість по відсоткам - 62 861 (шістдесят дві тисячі вісімсот шістдесят один) долар 77 центів США, що в еквіваленті дорівнює - 497 456 (чотириста дев'яносто сім тисяч чотириста п'ятдесят шість) грн. 61 коп.; - пеня за прострочення тілу кредиту - 41 966 (сорок одна тисяча дев'ятсот шістдесят шість) доларів 36 центів США, що в еквіваленті дорівнює - 332 100 (триста тридцять дві тисячі сто) грн. 78 коп.; - пеня за прострочення відсотків по кредиту - 107 201 (сто сім тисяч двісті один) долар 75 центів США, що в еквіваленті дорівнює - 848 341 (вісімсот сорок вісім тисяч триста сорок одна) грн. 04 коп.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним 23 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., реєстровий № 3329, а саме - ізольовану квартиру під АДРЕСА_1, та в цілому складається з трьох житлових кімнат і підсобних приміщень, загальною площею - 121,3 кв. м, в тому числі житловою площею - 72,2 кв. м., яка належить ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу укладеного з ОСОБА_9 25 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., реєстровий № 422.

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки майна, встановленої суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_8 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у сумі - 1 720 (одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. М. Кварталова