Апеляційний суд Житомирської області
Справа №277/1444/13-ц Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 20 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору купівлі-продажу жилого будинку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу жилого будинку. В обґрунтування позову зазначала, що 04 квітня 2007 року вона уклала з відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма надвірними будівлями. Відповідно до даної угоди відповідач мав сплатити їй 55 000 грн. до 15 квітня 2007 року, а позивач мала написати ОСОБА_3 письмову розписку про повний розрахунок. Посилаючись на те, що відповідач сплатив їй лише 40 240 грн. за будинок з усіма надвірними будівлями, а решту суми в розмірі 14 760 грн. сплачувати відмовився, позивач просила суд задовольнити позов та розірвати спірний договір купівлі-продажу, а також повернути їй будинок, а відповідачу буде повернено сплачені кошти в розмірі 40 240 грн.

Заочним рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 04 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно з пунктом 2.1 договору продаж вчинений за суму 55 000 грн., які покупець зобов'язувався сплатити продавцю в повному обсязі до 15 квітня 2007 року. Продавець при отриманні суми договору зобов'язувався видати покупцю письмову розписку, яка свідчитиме про факт повного розрахунку.

13 квітня 2007 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, згідно з яким в забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 передав, а банк прийняв в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26.05.2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ „ПриватБанк" про визнання договору іпотеки недійсним.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір купівлі-продажу укладено з додержанням вимог ст.203 ЦК України, а істотних порушень цього договору не встановлено, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ч. 1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково оплатив вартість будинку в сумі 40 240 грн., а решта обумовленої суми в розмірі 14 760 грн. залишилась не сплаченою.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ст. 16 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно і на власний розсуд обирає спосіб захисту свого права.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 просила розірвати спірний договір з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-46цс12, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України

На виконання вимог процесуального права, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив питання істотності порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу від 04.04.2007 року та на скільки продавець позбавився того, на що він розраховував, з огляду на те, що більшу частину грошових коштів за об'єкт купівлі-продажу відповідач сплатив.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору купівлі-продажу від 04 квітня 2007 року, оскільки істотних порушень відповідачем цього договору не встановлено.

У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року у справі про розірвання договору купівлі-продажу, вказано, що у випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Тому для відновлення прав, які ОСОБА_2 вважає порушеними, нею може бути обраний інший спосіб захисту, а саме пред'явлення позову про оплату товару відповідно до ч. 3 ст.692 ЦК України.

При розгляді справи судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та дана їм належна оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді