Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Голопристанського району Херсонської області в інтересах держави до Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Херсонська обласна державна адміністрація, про визнання недійсним (незаконним) та скасування розпорядження, зобов'язання повернути земельні ділянки у державну власність, за касаційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року прокурор Голопристанського району Херсонської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним (незаконним) та скасування розпорядження, зобов'язання повернути земельні ділянки у державну власність.

Прокурор посилався на те, що розпорядженням голови Голопристанської райдержадміністрації від 26 квітня 2006 року № 209 ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також ОСОБА_9 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею до 1,0 га для ведення особистих селянських господарств на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Після розроблення проекту землеустрою розпорядженням голови Голопристанської райдержадміністрації від 05 червня 2006 № 263 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність указаним особам. Цим же розпорядженням їм передано безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 4,0 га для ведення особистих селянських господарств на території Рибальчеської сільської ради, у зв'язку із чим отримано державні акти на право власності на земельні ділянки.

Надалі земельні ділянки було відчужено. 23 вересня 2006 року ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_11; 23 вересня 2009 ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_12, яка у свою чергу 08 квітня 2010 року продала вказану земельну ділянку ОСОБА_13 Вказаними громадянами отримано державні акти на право власності на земельні ділянки. Надалі спірні земельні ділянки відчужені ОСОБА_6. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Посилаючись на те, що при затвердженні проекту відведення земельних ділянок не враховано межі прибережної захисної смуги Дніпровського лиману Чорного моря, прокурор з урахуванням уточнень позовних вимог просив:

визнати незаконним (недійсним) та скасувати розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 05 червня 2006 року № 263 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистих селянських господарств»;

зобов'язати ОСОБА_6 повернути у державну власність земельну ділянку площею 1,00 га, яка знаходиться на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області;

зобов'язати ОСОБА_3 повернути у державну власність земельну ділянку площею 1,00 га, яка знаходиться на території Рибальчеської сільської paди Голопристанського району Херсонської області;

зобов'язати ОСОБА_4 повернути у державну власність земельну ділянку площею 1,00 га, яка знаходиться на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області;

зобов'язати ОСОБА_5 повернути у державну власність земельну ділянку площею 1,00 га, яка знаходиться на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Під час розгляду справи у суді замінено відповідача ОСОБА_6 на належного ОСОБА_14

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним (недійсним) та скасовано розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 05 червня 2006 року № 263 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистих селянських господарств».

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути у державну власність земельну ділянку площею 1,00 га, яка знаходиться на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24 червня 2015 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора Голопристанського району Херсонської області відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Херсонської області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що розпорядженням голови Голопристанської райдержадміністрації від 26 квітня 2006 року № 209 громадянам: ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею до 1,0 га для ведення особистих селянських господарств на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Розпорядженням голови Голопристанської райдержадміністрації від 05 червня 2006 року № 263 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Цим же розпорядженням ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 передано безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 4,0 га для ведення особистих селянських господарств на території Рибальчеської сільської ради, у зв'язку із чим отримано державні акти на право власності на земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери: НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4.

23 вересня 2006 року ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 відчужив на користь ОСОБА_11, яка у свою чергу 25 березня 2011 року продала земельну ділянку ОСОБА_14, в інтересах якої діяв ОСОБА_6

23 вересня 2009 року ОСОБА_9 продала земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 ОСОБА_12, яка у свою чергу 08 квітня 2010 року продала вказану земельну ділянку ОСОБА_13

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12 березня 2015 року власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2014 року є ОСОБА_3

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12 березня 2015 року власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, на підставі договору дарування від 28 червня 2014 року є ОСОБА_4

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12 березня 2015 року власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_4, на підставі свідоцтва про право власності від 09 січня 2014 року є ОСОБА_5

У процесі перевірки додержання вимог земельного законодавства під час розпорядження земельними ділянками на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області встановлено, що спірні земельні ділянки, які громадянам передано для ведення особистого селянського господарства, розташовані на відстані менше ніж два кілометри від урізу води Дніпровського лиману Чорного моря, що підтверджується актом обстеження (встановлення) земельних ділянок.

Так, відстань земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 до урізу води Дніпровського лиману Чорного моря складає 75 метрів; від земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, - 87 м; від земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, - 84 м; від земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_4, - 82 м.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що земельні ділянки, які були виділені ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, розташовані на відстані менше ніж два кілометри від урізу води Дніпровського лиману Чорного моря, тобто при передачі земельних ділянок вказаним особам було порушено вимоги ст. 88 ВК України (в редакції, чинній на той час). Задовольняючи частково позовні вимоги про повернення земельної ділянки від ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки визнається незаконним розпорядження районної державної адміністрації про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистих селянських господарств, відпала підстава, за якою особи набули у власність спірні земельні ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі у якості відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ухвалив відносно них рішення, вирішивши питання про їх права та обов'язки, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо залучення вказаних осіб до участі у справі, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання незаконним (недійсним) та скасування розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 05 червня 2006 року № 263.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині повернення земельних ділянок від останніх власників, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, вирішував позов на підставі ст. 1212 ЦК України, а повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі, здійснюється шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними.

За положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене імперативними нормами (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486. Сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року № 6-16цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-155цс14, від 05 листопада 2014 року № 6-171цс14, від 19 листопада 2014 року № 6-175цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-179цс14, від 19 листопада 2014 року № 6-182цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ухвалив відносно них рішення, вирішивши питання про їх права та обов'язки.

Апеляційним судом вірно зауважено, що повноваженнями щодо залучення до участі у справі осіб він не наділений, що у свою чергу передбачає відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним (недійсним) та скасування розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 05 червня 2006 року № 263.

Вирішуючи спір в частині повернення спірних земельних ділянок від останніх власників, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі, здійснюється шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі розпорядження виконавчого органу щодо цього майна, але у подальшому визнаного недійсним, є таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

При цьому виданий на підставі протиправного розпорядження органу виконавчої влади державний акт про право власності на земельну ділянку первісного набувача підлягає оспорюванню із зазначенням правових підстав недійсності, оскільки є складовою правочину (як дії особи) щодо набуття земельної ділянки вперше.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з уточненої позовної заяви, прокурор не зазначив, який правочин є первинним, з огляду на те що державні акти первісних набувачів ділянок не оспорювались.

Крім того, прокурор не порушував питання про визнання недійсним первинного правочину.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що визначений судовим рішенням спосіб захисту права держави з підстав, зазначених позивачем, не можна визнати правомірним, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов'язання останніх власників повернути у державну власність земельні ділянки.

З урахуванням указаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Херсонської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана