АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5779/2015 Головуючий у І інстанції - Шевченко Т.М.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Савескул-Савело Валерії Олегівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року у справі за позовом Тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням зміни позовних вимог просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договору банківського рахунку № 7579 від 16.04.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Старокиївський Банк», та договору банківського вкладу № 05/1028-2014 від 14.05.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Старокиївський Банк», та стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом, внаслідок укладених нікчемних договорів, мотивуючи тим, що 03 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_4 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012. З 18.06.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ "Старокиївський банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. У зв'язку з тим, що сума грошових коштів на рахунку ОСОБА_4 перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, на думку позивача, відповідачем за сприяння відповідних працівників банку було ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків фізичними особами для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів у сумі до 200 000 грн., зокрема, ОСОБА_5 уклала з банком договір банківського рахунку № 7579 від 16 квітня 2014 року, на підставі якого банком відкрито поточний (на вимогу) рахунок, та договір банківського вкладу № 05/1028-2014 від 14 травня 2014 року, на підставі якого банком відкрито вкладний рахунок. Позивач зазначив, що працівником банку 14 травня 2014 року в 01:04 на рахунок ОСОБА_5 була зарахована сума грошових коштів у розмірі 198 000 грн. У подальшому кошти з поточних рахунків ОСОБА_5 та 20 фізичних осіб були перераховані на їх вкладні рахунки. На думку позивача договори, укладені ОСОБА_5 з банком, та розрахунково-касові операції, здійснені ОСОБА_4 та ОСОБА_5, мають ознаки фіктивних правочинів, які не відповідають інтересам держави, тому просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представники апелянта підтримали апеляційну скаргу , просили рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_4 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого відповідач вніс на відкритий йому вкладний рахунок 4 085 410,50 грн., зі сплатою 10% річних, строком повернення вкладу 03.06.2014 року.

На підставі поданої відповідачем ОСОБА_4. 05.05.2014 року заяви про видачу коштів з вкладу, договір банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 року було достроково припинено, та відповідно до виписки з особового рахунку від 13.05.2014 року, заяв про видачу готівки кошти з депозитного рахунку в сумі 4 085 410,50 грн., а також нараховані відсотки по вкладу в сумі 33 578,72 грн. були отримані відповідачем 13.05.2014 року в повному обсязі, про що свідчить відмітка банку на заяві про видачу готівки з вкладу

( закриття рахунку).

16.04.2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ "Старокївський банк" було укладено договір банківського рахунка № 7579, на який згідно з заявою про внесення готівки № 63241відповідачем ОСОБА_5 13 травня 2014 року було внесено грошові кошти в сумі 198 000 грн. (а.с.81).

14 травня 2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ "Старокиївський банк" було укладено договір банківського вкладу № 05/1028-2014, за умовами якого банк відкриває вкладнику вкладний (строковий) рахунок № 2630 4 501873701 "Недільний" у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок 198 000 грн. зі сплатою 1% річних з датою повернення вкладу 21 травня 2014 року (а.с.82).

Згідно платіжного доручення № 63241 від 13 травня 2014 року 198 000 грн. були перераховані з поточного на депозитний рахунок, а після закінчення строку дії договору банківського вкладу кошти в сумі 198 000 грн. перераховані на поточний рахунок ОСОБА_5, але останній не повернуті, у зв'язку з відсутністю у банку фінансових можливостей для цього.

12 травня 2014 року НБУ було винесено постанову № 276/БН "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних".

На підставі постанови НБУ від 17.06.2014 р. № 365 "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії неплатостроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" призначено Пантіну Л.О.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на три місяці з 18 червня по 18 вересня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про застосування наслідків нікчемного правочину, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що правові підстави для застосування таких наслідків відсутні, оскільки правочини, що були укладені між сторонами не є нікчемними.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави^ Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином цивільні правочини, які порушують публічний порядок є нікчемними, і в той же час такі правочини можуть бути визнані недійсними.

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта про те, що договір банківського рахунку та договір банківського вкладу , які укладені між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_5. є нікчемними, а тому необхідно стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом.

Позивачем не зазначено, з кого саме з відповідачів слід стягнути кошти та у якому розмірі .

Разом з тим, сторонами договору є ПАТ «Старокиївський банк», який фактично є позивачем в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Пантіної JI.O. на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» та ОСОБА_5

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано доказів вини ОСОБА_5 чи її наміру порушити публічний порядок. А тому суд першої інстанції правильно визнав вимогу про стягнення з останньої грошових коштів такою, що не грунтується на вимогах закону. До того ж грошові кошти у розмірі 198 000 грн. ОСОБА_5 не отримувала від банку, а внесла на рахунок банку відповідно до заяви на переказ готівки і надалі зазначені кошти їй повернуто не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що договори, укладені з ОСОБА_5 є нікчемними, оскільки їх такими визнано наказом ПАТ «Старокиївський банк» Тимчасова адміністрація № 61 від 29.08.2014 року колегія суддів не може визнати обгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до п. 2 та п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, за договором про відкриття банківського рахунку та депозитним договором саме банк отримав кошти від вкладника, а не уклав договір, внаслідок чого став неплатежспроможним. Про те, що умови договору про відкриття банківського рахунку та депозитного договору, які укладені з ОСОБА_5 передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання ОСОБА_5 переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, позивачем доказів не надано.

Крім того, ПАТ «Старокиївський банк» віднесений до категорії неплатоспоможних на підставі постанови Правління НБУ від 17.06.2014 року, тоді як договори з ОСОБА_5 укладені відповідно 16.04.2014 року та 14.05.2014 року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспоможних, а за п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин має бути вчинений уже неплатоспроможним банком, а тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що на спірні правовідносини не поширюється положення п. 2 та п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично грошові кошти не були отримані ОСОБА_4 та не вносилися до каси банку ОСОБА_5 спростовуються випискою за особовим рахунком за 13.05.2014 року, заявою про видачу готівки № 63066 та № 63067 від 13.05.2014 року, згідно з якими ОСОБА_4. повернуто кошти у розмірі 4 085 410, 50 грн. та сплачено відсотки по депозиту у розмірі 33 578, 72 грн., відміткою банку на заяві про видачу коштів з вкладу (закриття рахунку) про те, що кошти виплачені готівкою 13.05.2014 року та рахунок закрито 14.05.2014 року та заявою на переказ готівки (призначення платежу: поповнення поточного рахунку) і платіжним дорученням, за яким 198 000 грн перераховано з поточного рахунку ОСОБА_5 на депозитний рахунок.

Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що письмова форма договору банківського вкладу була дотримана.

Доводи апеляційної скарги про те, що касові операції були проведені у нічний час на висновки суду не впливають, оскільки відкриття банківських рахунків та зарахування коштів на банківські рахунки є обов'язком банку. Будь - яких доказів втручання відповідачів у проведення касових операцій банку позивачем не надано.

За таких обставин суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308 , 313-314, ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ГІантіноїЛюбові Олександрівни на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: