Справа №463/513/15-ц
Провадження №2/463/711/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Жанни Станіславівни, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину шляхом видачі нового свідоцтва, та визнання права власності на спадкове майно в цілому, суд,-

встановив:

позивач звернулася в суд із позовом до відповідачів про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, його дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_7, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Крім цього просить внести зміни у її свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.03.2012 року зобов'язавши нотаріуса видати нове свідоцтво про право на спадщину за заповітом, визнавши за нею право власності на усе спадкове майно. Судові витрати просить покласти на відповідачів.

Свої вимоги мотивує тим, що являється спадкоємцем на підставі заповіту після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Своє право на прийняття спадщини вона реалізувала, своєчасно звернувшись у Четверту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Однак, спадщину в повному обсязі після смерті чоловіка вона не прийняла, оскільки в нотаріальну контору звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_7, діти спадкодавця від першого шлюбу, із заявами про прийняття обов'язкової частки у спадщині, як спадкоємці першої черги за законом. В подальшому нотаріусом було їм видано свідоцтва про право на спадщину від 07.03.2012 року, кожному на 1/6 частину усього спадкового майна.

Проте вважає, що вказані особи не набули свого права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, та підлягають усуненню від права на спадкування після смерті батька, оскільки ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані. Зокрема зазначила, що в 2006 році її чоловік у віці 88 років отримав травму внаслідок наїзду на нього автомобілем, внаслідок якої отримав тяжкі тілесні ушкодження з переломом, що позбавило його можливості пересуватися аж до моменту смерті у 2011 році. Протягом цих 5 років, покійний чоловік перебував у безпорадному стані та міг пересуватися лише по квартирі в ходунках, а з 2010 року зліг та потребував постійного стороннього догляду і піклування. Зазначений догляд вона здійснювала своїми силами, а також з допомогою сусідів та племінниці. Однак діти спадкодавця долею батька та його станом здоров'я не цікавилися, участі в його догляді не брали, не провідували його. Декілька разів приходили виключно попросити грошей. Внаслідок цього вона була вимушена просити допомоги у сторонніх осіб. Крім цього зазначила, що як ОСОБА_5, так і ОСОБА_7 на момент досягнення кожним із них 25-и річного віку, нею та покійним спадкодавцем було забезпечено житлом - квартирами, які їм ними були передані у власність. Відтак вважає, що претендувати на спірне спадкове майно вони не мали морального права. Тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вважають, що позивач повинна спадкувати усе спадкове майно після смерті чоловіка, а інші його спадкоємці підлягають підставному усуненню від права на спадкування, а тому просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні 04.09.2015 року відносно позову заперечила, вважає, що не ухилялася від надавання допомоги батькові, оскільки провідувала його щотижня, однак визнала, що матеріальної допомоги на лікування та поховання батька не надавала. Крім цього вказала, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, і його єдиним спадкоємцем першої черги за законом являється вона, як рідна сестра, однак в силу триваючої процедури прийняття спадщини таку на даний час не прийняла.

В подальшому в судові засідання відповідач не з'явилася повторно, явку свого представника не забезпечила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом вручення повісток про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання через поштове відділення, а також її представник ОСОБА_8 повідомлявся про наступне судове засідання під розписку (а.с.65) при оголошенні перерви за його клопотанням в судовому засіданні 22.09.2015 року. При цьому, суд відхиляє клопотання відповідача про відкладення останнього судового засідання через зайнятість її представника, оскільки в дане судове засідання мала місце повторна неявка належно повідомленого відповідача, судове засідання 22.09.2015 року відкладалося по клопотанню представника відповідача для його ознайомлення із матеріалами справи, після чого він двічі в судові засідання не з'явився. А відтак суд вважає причину неявки відповідача не поважною, оскільки у випадку повторної неможливості забезпечення явки одного представника, вона вправі була забезпечити явку іншого, або взяти участь в судовому засіданні особисто. А тому слід завершувати розгляд справи у відсутності відповідача.

Відповідач державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. в судове засідання не з'явилася повторно, явку свого представника не забезпечила, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, подала до суду письмові заперечення та заяву про слухання справи у її відсутності. А відтак суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Згідно з поданими запереченнями нотаріус позовні вимоги в частині своїх дій не визнає, оскільки в ході встановлення обставин спадкової справи після смерті ОСОБА_6, окрім позивача, як спадкоємця за заповітом, були встановлені інші спадкоємці першої черги за законом - діти спадкодавця, які звернулися із відповідними заявами у нотконтору та мали право на прийняття у спадщину обов'язкову частку від спадкового майна, зокрема ОСОБА_5, як пенсіонер за віком, а ОСОБА_7, як інвалід ІІ групи. В той же час у вирішенні спору щодо усунення вказаних спадкоємців від спадкування покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє частково з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, виданого на підставі актового запису від 05.09.2011 року №4401.

Після смерті ОСОБА_6, відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно: ? частину квартири АДРЕСА_1; земельну ділянку, площею 0,0656 га, кадастровий номер: НОМЕР_7, яка розташована в урочищі «Голоско» на території Львівської міської ради; грошові вклади, що знаходилися у відділенні Ощадного банку №6319/043 м. Львова на рахунках НОМЕР_3 (7996,55 грн), НОМЕР_4 (22828,45 грн.), НОМЕР_5 (0,52 грн.), НОМЕР_6 (2,04 грн.), НОМЕР_8 (50,64 грн.).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №524/2011, початої 01.11.2011 року після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, до державного нотаріуса Четвертої Львівської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися позивач ОСОБА_2, як спадкоємець усього майна за заповітом від 15.05.2009 року, а також спадкоємці першої черги за законом до обов'язкової частки - діти спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_7

За наслідками розгляду спадкової справи державним нотаріусом було видано ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2012 року на 2/3 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_6, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.03.2012 року кожному на 1/6 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6

Позивач вважає видані ОСОБА_5 та ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.03.2012 року недійсними, оскільки такі спадкоємці підлягають усуненню від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 у зв'язку із тим, що вони ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який тяжко хворів внаслідок чого перебував у безпорадному стані.

Дійсно, положеннями ч.5 ст.1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зокрема, в судовому засіданні підлягають доведенню обставини про те, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, та внаслідок цього потребував допомоги відповідачів, останні мали можливість її надати, проте ухилялися від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, чи потребував спадкодавець допомоги від відповідачів за умови отримання її від інших осіб, чи мали спадкоємці матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Одночасно, пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом встановлено, що покійному ОСОБА_6 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося 93 роки.

Крім цього, як вбачається із виписки з медичної картки хворого (а.с.70-84), у 2006 році ОСОБА_6 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у виді перелому шийки лівої стегнової кістки із зміщенням фрагментів внаслідок наїзду на нього автомобілем.

При цьому в судовому засіданні безспірно встановлено, і вказані обставини відповідач ОСОБА_5 не заперечувала, що через заподіяні тілесні ушкодження стан здоров'я покійного ОСОБА_6 поступово погіршувався, він тяжко захворів внаслідок чого не міг самостійно пересуватися, спочатку ходив виключно в межах житла за допомогою милиць, в останні роки життя перебував в лежачому стані та не міг себе обслуговувати, потребував сторонньої допомоги та опіки.

Крім цього, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили суду, що є сусідами позивача, і дійсно останні два роки життя покійний ОСОБА_6 самостійно не пересувався, постійно лежав, потребував сторонньої допомоги.

За таких обставин суд вважає встановленим та доведеним позивачем той факт, що на момент смерті, а також тривалий період свого життя перед смертю, спадкодавець ОСОБА_6 в силу похилого віку та тяжкої хвороби перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Позивач зазначила, що таку допомогу спадкодавцю вона вимушено надавала своїми силами, із залученням своїх родичів та сусідів, в той час, як діти спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_7 жодної допомоги не надавали, а навпаки, якщо приходили до них за місцем проживання, то виключно з метою попросити грошей. Витрати по похованню покійного чоловіка вона несла одна.

При цьому, як показала допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, вона є сусідкою позивача, проживають на одній сходовій площадці будинку АДРЕСА_1 та підтримують теплі сусідські відносини. Вказала, що дійсно чоловік позивача тривалий час тяжко хворів внаслідок отриманих травм, протягом 2010-2011 років був лежачий, не міг ходити, потребував сторонньої допомоги, так як не міг сам себе обслужити. Зокрема зазначила, що таку допомогу постійно надавала позивач, інших родичів ОСОБА_6 в квартирі вона не бачила, про наявність у нього дітей їй взагалі не було відомо, і ОСОБА_6 про це ніколи не розповідав. Вона, її чоловік та син допомагали позивачу мити та переодягати ОСОБА_6, оскільки позивач фізично сама цього не могла зробити, інколи доглядали його у випадку вимушеної відсутності позивача.

Інший свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона також являється сусідкою позивача, добре знайома була з її чоловіком. Зокрема заначила, що після отриманої у 2006 році травми він деякий час ходив в межах квартири за допомогою ходуль, однак з 2010 року зліг, не міг ставати на ноги, а в останній рік свого життя взагалі потребував сторонньої допомоги, оскільки його треба було перевертати, що самій позивачці було важко здійснити. Тому вона та інші сусіди їй допомагали. Дітей покійного ОСОБА_6 в квартирі вона ніколи не бачила, про них ні позивач, ні її чоловік ніколи не згадували.

Крім цього, сама відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечуючи позов та вказуючи, що вона та її брат провідували батька, жодних доказів про те, що надавала допомогу по догляду батька, його матеріальному утриманні та лікуванні, суду не надала, як і визнала, що не брала участі у витратах на його поховання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність обставин ухилення відповідачем ОСОБА_5 та її братом ОСОБА_7 від надання допомоги покійному спадкодавцю ОСОБА_6, оскільки останній в силу безпорадного стану через похилий вік та тяжку хворобу потребував сторонньої допомоги, в тому числі і своїх дітей, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7, маючи обов'язок по догляду батька, як спадкоємці першої черги за законом, таку допомогу не надавали. При цьому, суд переконаний, що таке ухилення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було умисним, оскільки ними допущено винну поведінку у формі бездіяльності по відношенню до спадкодавця, так як будучи достеменно повідомленими про стан здоров'я батька, вони участі в його догляді, наданні матеріальної допомоги не брали, жодних доказів про те, що надавати таку допомогу вони не мали можливості в ході судового розгляду стороною відповідача суду не представлено.

А тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задоволити та усунути ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від спадкування обов'язкової частки після смерті батька ОСОБА_6 При цьому суд враховує, що ОСОБА_7 на даний час помер ІНФОРМАЦІЯ_3, однак вважає за необхідне вирішити питання про його права та обов'язки, що існували на момент смерті, так як на даний час внаслідок його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, єдиним спадкоємцем після його смерті є його рідна сестра ОСОБА_5, яка притягнута до участі у справі, а відтак вирішення даного спору має безпосереднє значення для визначення об'єму спадщини, що підлягає спадкуванню ОСОБА_5

Оскільки судом задоволено позов в частині усунення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від права на спадкування обов'язкової частки після смерті ОСОБА_6, а відтак видані свідоцтва про право на спадщину вказаним особам на даний час є недійсними, і підлягають скасуванню в судовому порядку. Одночасно суд не вбачає в діях державного нотаріуса жодних порушень прав та інтересів позивача, оскільки судом встановлено, що така діяла в межах законодавства, що регулює діяльність нотаріату в Україні, та правомірно на той час видала свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку.

Крім цього, враховуючи той факт, що позивач являється спадкоємцем усього майна спадкодавця за заповітом, однак прийняла спадщину лише в частині майна, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини спадкового майна, а відтак слід в цій частині позов задоволити частково та визнати за нею право власності на 1/3 частину спадкового майна, що складається з: ? частини квартири АДРЕСА_1; земельної ділянки, площею 0,0656 га, кадастровий номер: НОМЕР_7, яка розташована в урочищі «Голоско» на території Львівської міської ради; грошових вкладів, що знаходилися у відділенні Ощадного банку №6319/043 м. Львова на рахунках НОМЕР_3 (7996,55 грн), НОМЕР_4 (22828,45 грн.), НОМЕР_5 (0,52 грн.), НОМЕР_6 (2,04 грн.), НОМЕР_8 (50,64 грн.)

В частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спадкове майно в цілому суд вважає їх безпідставними, оскільки на даний час позивачу належить на праві власності 2/3 частин такого майна на підставі відповідних правовстановлюючих документів, в цій частині її право ніким не порушене, а відтак підстав для задоволення позову в цій частині не має.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині покладення обов'язку на нотаріуса видати нові свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, так як рішенням суду визнано за позивачем право власності на оспорювану частину спадкового майна, що є підставою набуття права власності позивачем на вказане майно після відповідної державної реєстрації. А тому в цій частині позовні вимоги слід відхилити за безпідставністю.

З врахуванням положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи принцип пропорційності стягнення судових витрат із відповідачів до задоволених позовних вимог, суд вважає, що судові витрати у справі слід покласти на відповідача ОСОБА_5

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Усунути ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, від права на спадкування, як спадкоємців першої черги за законом, після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.03.2012 року, виданих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Жанною Станіславівною, кожному на 1/6 частину спадкового майна, що складалося із: ? частини квартири АДРЕСА_1; земельної ділянки, площею 0,0656 га, кадастровий номер: НОМЕР_7, яка розташована в урочищі «Голоско» на території Львівської міської ради; грошових вкладів, що знаходилися у відділенні Ощадного банку №6319/043 м. Львова на рахунках НОМЕР_3 (7996,55 грн), НОМЕР_4 (22828,45 грн.), НОМЕР_5 (0,52 грн.), НОМЕР_6 (2,04 грн.), НОМЕР_8 (50,64 грн.).

Визнати за ОСОБА_2, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/3 частину спадкового майна, яке складається з: ? частини квартири АДРЕСА_1; земельної ділянки, площею 0,0656 га, кадастровий номер: НОМЕР_7, яка розташована в урочищі «Голоско» на території Львівської міської ради; грошових вкладів, що знаходилися у відділенні Ощадного банку №6319/043 м. Львова на рахунках НОМЕР_3 (7996,55 грн), НОМЕР_4 (22828,45 грн.), НОМЕР_5 (0,52 грн.), НОМЕР_6 (2,04 грн.), НОМЕР_8 (50,64 грн.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_5, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2, понесені позивачем судові витрати - судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Стягнути з ОСОБА_5, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 221 (двісті двадцять одна) грн. 95 (дев'яносто п'ять) коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області в порядку та строки визначені ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Гирич С. В.