Номер провадження 2/522/3504/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» січня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Суворової О.В.

при секретарі - Бондаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просять стягнути з останніх суму боргу за договорами позики в сумі 4 713 210 гривень 30 копійок, судовий збір у розмірі 3 654 грн., посилаючись на наступне.

20 червня 2007 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 (в подальшому - Позикодавці) та ОСОБА_3, ОСОБА_4, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2004 року (в подальшому - Позичальники), було укладено договір позики, згідно умов якого Позикодавці передали Позичальникам у власність грошові кошти у сумі, еквівалентній 300 000 доларів США строком на п'ять років - до 20 червня 2012 року, а Позичальники зобов'язалися повернути Позикодавцям суму позики у строк до 20 червня 2012 року, про що власноруч написали розписку.

При спливі останнього строку повернення коштів, відповідачі борг за договором позики грошових коштів не повернули, що змусило позивачів звернутись до суду з зазначеним позовом.

Представник позивачів в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав.

Відповідачка та її представник в судове засідання з'явились, проти задоволення позовних вимог не заперечували .

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів та пояснень представників сторін.

20 червня 2007 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 (в подальшому - Позикодавці) та ОСОБА_3, ОСОБА_4, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2004 року (в подальшому - Позичальники), було укладено договір позики, згідно умов якого Позикодавці передали Позичальникам у власність грошові кошти у сумі, еквівалентній 300 000 доларів США строком на п'ять років - до 20 червня 2012 року, а Позичальники зобов'язалися повернути Позикодавцям суму позики у строк до 20 червня 2012 року, про що власноруч написали розписку.

При спливі останнього строку повернення коштів, відповідачі борг за договором позики грошових коштів не повернули, що змусило позивачів звернутись до суду з зазначеним позовом.

Таким чином, відповідачі порушили зобов'язання щодо своєчасного повернення коштів.

Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимоги закону про вчинення правочину у письмовій формі сторонами договору позики грошових коштів були дотримані, отже вказаний правочин є підставою для виникнення взаємних цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Частиною 1 статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором

Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, як це передбачено ст. 530 ЦК України.

Згідно з частиною 2 статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною 2 статті 533 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що оскільки ч. 1 ст.192 ЦК України визначає законним платіжним засобом, обов'язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, грошову одиницю України - гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір сум, що підлягає стягненню, грошову одиницю України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти (яка була предметом позики) в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Станом на 14 грудня 2014 року за даними Національного банку України офіційний курс гривні до долару США становить - 1571, 07 гривень за 100 доларів США (електронний ресурс: www.bank.gov.ua), отже сума основного боргу становить 4 713 210 гривень 30 копійок (300 000 доларів США х 15,71 курс гривні до долару США).

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи, що представник позивачів наполягав на присудженні коштів у гривні за курсом станом на 14.12.2014 року, суд стягує кошти, виходячи саме з цієї дати.

Таким чином, суд, розглянувши позов в межах заявлених позивачами вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачів суму заборгованості у розмірі 4 713 210 гривень 30 копійок.

Також відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення судового збору у сумі 3 654 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2) та ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3) солідарно суму боргу у розмірі 4 713 210 гривень 30 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2) та ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3) в рівних частках суму судового збору у розмірі 3 654 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Суворова

28.01.2015