АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/6683/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/192/К/15 суддя: Мельник Ю.П.
Категорія - 33 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача Державної казначейської служби України та прокурора Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2

представник відповідача Державної казначейської служби України - Тимченко Валентина Іванівна

прокурор - Безкровна Тетяна Олександрівна

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 13.09.2002 року по 02.02.2003 року прокурором Тернівського району м. Кривого Рогу Струковою Л.О. та слідчим Журковим А.І. відносно нього були порушені кримінальні справи за ч.2 ст. 191 КК України, за ч.1 ст.366 КК України, за ч.2 ст. 191 та ч.2 ст.366 КК України, за ч.5 ст. 191 КК України, за ч. 4 ст. 191 КК України, за ч.2 ст. 366 КК України. Таким чином, за вказаний період проти позивача було порушено 7 кримінальних справ по 9 епізодах. Порушуючи ці кримінальні справи Струкова Л.А. і Журков В.І. грубо порушили вимоги кримінально - процесуального законодавства, оскільки приводу порушення цих кримінальних справ не було.

ОСОБА_2 звертався із заявами та скаргами до посадових осіб прокуратури Дніпропетровської області та Генерального прокурора України з вимогою притягти Струкову Л.О. і Журкова В.І. до кримінальної відповідальності, однак отримував відповіді про те, що в діях Струкової Л.О. і Журкова В.І. ніяких порушень кримінально - процесуального законодавства не встановлено, тобто всі кримінальні справи відносно нього було порушено на законних підставах.

Крім того, прокурор Центрально-Міського району м.Кривого Рогу Лантушенко В.П. 28.08.2004р. порушив проти нього також кримінальну справу за ч.2 ст.367 КК України, підстави для якої не існувало.

Усі вказані кримінальні справи пізніше були закриті на підставі п.2 ст.6 КПК України (в ред. 1960 року), у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу злочину.

Працівники слідства та прокуратури 11 разів здійснювали відносно позивача примусовий привід до прокуратури, хоча законних підстав для примусового приводу не було. Такі примусові приводи було організовано 03.12.2002р., 10.12.2002р., 15.12.2002р., 21.12.2002р., 24.02.2003р., 27.02.2003р., 12.03.2003р., 14.03.2003р., 06.06.2003р., 11.06.2003р. без постанов про ці приводи. ОСОБА_2 у період з 18.12.2002 р. по 19.02.2003 року знаходився у лікарні з діагнозом "стенокардія напруження, ішемічна хвороба серця", звідки його працівники міліції у примусовому порядку доставляли до прокуратури.

В грудні 2002 р. від позивача було взято підписку про невиїзд і ця міра запобіжного заходу діяла до 22 липня 2007р., тобто протягом 5 років. Спроби притягти його до кримінальної відповідальності закінчились лише в липні 2007р., коли кримінальні справи проти нього були остаточно закриті.

В період 2002-2003р.р. у приміщенні державного підприємства "Укрспецюст", де позивач працював директором, постійно проводили перевірки працівники КРУ. З цієї причини робота підприємства була повністю паралізована, тому ОСОБА_2 на початку 2003р. був змушений піти з займаної посади, втративши таким чином престижну і добре оплачувану роботу.

Порушені проти позивача кримінальні справи стали причиною серйозних проблем для його політичної діяльності. Крім того, ОСОБА_2 змушений був постійно їздити в прокуратуру, суди, як у місті Кривому Розі, так і в прокуратуру області, обласний апеляційний суд, витрачаючи на це значні кошти, а також витрачаючи свій особистий час.

Враховуючи, що зазначеними незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури йому заподіяно моральної шкоди, ОСОБА_2 просив суд стягнути на свою користь з держави України в особі Державного казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2014 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 160 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник відповідача Державної казначейської служби України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог. Зокрема судом не враховано, що завдана органами держави шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення діяльності юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету через органи казначейства. Позивачем не надано конкретних доказів, які вказували б на його моральні, фізичні та душевні страждання.

В апеляційній скарзі прокурор Тернівського району м. Кривого Рогу посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. При визначення розміру відшкодування суд має керуватись принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Позивачем не надано жодних доказів компрометації його політичної діяльності у зв'язку з порушенням стосовно нього кримінальних справ. Судом не встановлено наявності причинного зв'язку між діями державних органів та виникнення у позивача хвороби і її перебігу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора Тернівського району м. Кривого Рогу позивач ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною, тому задоволенню не підлягає, а рішення суду має бути залишене без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2002 року прокурором Тернівського району м. Кривого Рогу Струковою Л.О. було порушено відносно позивача кримінальну справу №54029026, за ч.4 ст.191 КК України. (а.с.31)

Крім того, 03.10.2002 року та 15.01.2003 року прокурором Тернівського району м. Кривого Рогу порушено 2 кримінальні справи відносно ОСОБА_2 за № 54029030 та №54039000 відповідно, за ч.1, ч. 4 ст. 191 КК України. (а.с.24, 29)

01.12.2003 року вказані кримінальні справи об'єднано та присвоєно кримінальній справі номер 54029030.

28.09.2006 року вказану кримінальну справу направлено до прокуратури Дніпропетровської області. Кримінальна справа №54029030 направлена прокуратурою Дніпропетровської області до прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу для проведення досудового слідства.

14.06.2006 року вказану кримінальну справу закрито, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року) у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину (а.с.34), разом з тим вказану постанову прокуратурою області скасовано, а вищевказану кримінальну справу 29.09.2006 року направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування.

29.12.2006 року слідчим прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу по вказаній кримінальній справі винесено постанову про закриття кримінальної справи, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року) у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину.

Також 21.10.2002 року слідчим прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу Журковим В.І. були порушену кримінальну справу відносно позивача, за ч.1 ст.366 КК України. (а.с.25) 06.11.2012 року, 05.12.2002 року та 02.02.2003 року вказаним слідчим були порушені 3 кримінальні справи щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 191, ч.1 і ч.2 ст. 366 КК України. (а.с.26, 27, 30)

Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.02.2007 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.02.2007 року, було скасовано постанову слідчого прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу Журкова В.І. про порушення кримінальної справи від 02.02.2003 року відносно ОСОБА_2 по ч. 2 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в ред. 1960 року) у зв'язку з відсутністю складу злочину. (а.с. 8-12)

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2004 року прокурором Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Лантушенком В.П. відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. 01.10.2004 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу винесено постанову, якою скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову про порушення кримінальної справи від 20.08.2004 року скасовано.

Разом з тим, в подальшому повторно за тим же фактом прокурором Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Лантушенком В.П. порушено кримінальну справу, яку постановою слідчого прокуратури від 27.12.2006 року закрито, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року) у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину. (а.с.101-104)

Таким чином, всі порушені кримінальні справи у відношенні ОСОБА_2 були закриті на підставі п.2 ст. 6 КПК України (в ред. 1960 року).

Обставини щодо порушення проти позивача кримінальних справ і їх подальше закриття у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину, визнані сторонами, тому відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Постановою слідчого прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу від 24 грудня 2002 року (а.с.5) було накладено арешт на майно ОСОБА_2 і дана постанова діяла до 26 грудня 2006 року. В грудні 2002 року від позивача була відібрана підписка про невиїзд та дана міра запобіжного заходу діяла до 22 липня 2007 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 160 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 перебував під слідством та судом 56 місяців, фактом незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності й пов'язаними з цим процесуальними діями йому заподіяно моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно статті 8 Конституція України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

При цьому, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дійми чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 58 Конституції України).

Приписами ч. 1 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, а ч. 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду встановлюється законом.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода (п. 5 ст. 3 Закону).

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини сторін та вірно виходив із того, що відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього вчинялися незаконні дії у вигляді незаконного порушення кримінальної справи та обрання міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди у сумі 160 000 грн., так суд першої інстанції в повній мірі враховував конкретні обставини справи, обсяг та тривалість моральних страждань позивача, а також виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, що узгоджується з роз'ясненнями, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4.

Тому доводи апеляційних скарг про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд порушив принципи рівності, поміркованості, розумності та справедливості, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони безпідставні та спростовуються висновками суду.

Посилання представника відповідача Державної казначейської служби України та прокурора Тернівського району м. Кривого Рогу на ту обставину, що ОСОБА_2 не надано доказів, які вказували б на його моральні, фізичні та душевні страждання, також не приймаються колегією суддів, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження негативного впливу внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності (хвороба, втрата роботи, приниження честі і гідності, перешкоди у політичній діяльності).

Тобто процесуальні дії органів досудового слідства та суду призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків ОСОБА_2, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя і позбавили його можливості реалізації своїх звичок та бажань, тому колегія суддів вважає доведеним факт спричинення моральної шкоди позивачу.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Законами України про державний бюджет України на відповідний рік встановлено, що ці виплати здійснюються із державного бюджету України Державним казначейством України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операції з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Згідно з п.п. 5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженим указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду здійснюється Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Отже, доводи апеляційної скарги представника відповідача Державної казначейської служби України щодо порушення судом порядку стягнення коштів на відшкодування шкоди завданої ОСОБА_2 не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Інші доводи викладені в апеляційних скаргах, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою з висновками суду по їх оцінці та спростовуються вищевикладеним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача Державної казначейської служби України відхилити.

Апеляційну скаргу прокурора Тернівського району м. Кривого Рогу відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: