Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення вартості ремонту та утримання будинковолодіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2014 року та за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4. про поділ майна, що є у спільній частковій власності, в натурі.

Зазначали, що їм з відповідачем, на праві спільної часткової власності належить жилий будинок АДРЕСА_1, який вони отримали у спадщину після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що не можуть дійти згоди щодо спільного користування вказаним будинком, оскільки лише відповідач проживає у ньому, зайнявши всі кімнати й разом зі своєю сім'єю, чим здійснює перешкоди у користуванні майном іншим співвласникам, позивачі просили поділити спірний будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, в натурі, виділивши їм у користування належні частки разом.

ОСОБА_4 у авересні 2012 року також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення вартості ремонту та утримання будинковолодіння.

Позовні вимоги мотивував тим, що постійно проживає у будинку АДРЕСА_1, сплачує комунальні послуги й за власні кошти здійснював протягом 2006-2011 років ремонт будинку, на що витратив 53 834 грн 86 коп., 40 376 грн 14 коп. з яких просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на свою користь по 13 458 грн 71 коп. з кожного, оскільки останні участі у вказаних витратах на утримання спірного майна не брали.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2012 року зазначені позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2014 року первісний позов задоволено.

Виділено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у спільну часткову власність в натурі майно, яке відповідає їхній частці у спільній частковій власності - ѕ частки та визнано за ними право власності на приміщення, що розташовані на першому поверсі будинку АДРЕСА_1: 1-1 коридор площею 6,5 кв. м, 1-2 жилу кімнату площею 8,9 кв. м, 1-3 жилу кімнату площею 20,7 кв. м, 1-4 жилу кімнату площею 21,5 кв. м, 1-8 веранду площею 8,2 кв. м, всього по першому поверху 65,8 кв. м, вартістю 216 475 грн, приміщення мезоніну: 1-6 жилу кімнату площею 12,2 кв. м, 1-7 жилу кімнату площею 9,0 кв. м, всього по мезоніну 21, 2 кв. м, вартістю 55 071 грн, разом по жилому будинку 87, 0 кв. м, загальною вартістю 271 546 грн.

Виділено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у спільну часткову власність в натурі та визнано за ними право власності на ѕ часток господарських будівель і споруд, що розміщені по АДРЕСА_1, а саме сарай (літера Б), вартістю 20 719 грн, вбиральню (літера В), вартістю 1 703 грн. частину огорожі (літера N1), довжиною 14, 66 п.м, площею 24, 5 кв. м, вартістю 5 147 грн, частину огорожі (літера N2) довжиною 22, 20 п.м, площею 20,7 кв. м, вартістю 2 720 грн, загальна вартість господарських будівель і споруд - 30 289 грн.

Виділено ОСОБА_4 у власність в натурі майно, яке відповідає його частці у спільній частковій власності - ј частки та визнано за ним право власності на приміщення, що розташовані на першому поверсі будинку АДРЕСА_1: 1-5 кухню (жилу кімнату) площею 17,8 кв. м, 1-9 кладову (кухню) площею 7,1 кв. м, 1-10 кладову (санвузол) площею 3,8 кв. м, всього по першому поверху та жилому будинку в цілому 28,7 кв. м вартістю 94 420 грн.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право власності на ј частку господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1, а саме частину огорожі (літера N1), довжиною 5,03 п.м, площею 8,3 кв. м, вартістю 1 727 грн, частину огорожі (літера N2) довжиною36,29 п.м, площею 33,8 кв. м, вартістю 4 442 грн, загальна вартість господарських будівель і споруд - 6 169 грн.

Виділено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у користування земельну ділянку № 3 (на схемі розподілу зображена зеленим кольором) площею 505 кв. м, у тому числі під господарськими будівлями 37 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_4 у користування земельну ділянку № 2 (зображена на схемі розподілу синім кольором) площею 170 кв. м, яка знаходить по АДРЕСА_1.

Виділено у спільне користування ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку № 1 (на схемі розподілу зображена жовтим кольором) площею 127 кв. м, у тому числі під жилим будинком - 122 кв. м, для обслуговування власником ѕ часток жилого будинку - 5 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Горище будинку АДРЕСА_1, призначене для обслуговування несучих та огороджуючих конструкцій даху та горищного перекриття над жилими приміщеннями, які знаходяться під ним, виділити у користування кожному із співвласників над виділеними їм приміщеннями.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 17 грн 60 коп. кожному, компенсації за відхилення від ідеальної частки.

Зобов'язано ОСОБА_4 у жилому будинку АДРЕСА_1 демонтувати віконний блок в кладовій (кухні) 1-9, замість нього пробити дверний проріз у вигляді арки (орієнтовна вартість робіт становить 950 грн). Після проведення відповідачем вказаних робіт по переобладнанню, стягнути на його користь по 316 грн 67 коп. з кожного із позивачів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2014 року зазначене рішення районного суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог скасовано й зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 8 570 грн 26 коп. вартості ремонту та утримання спірного будинковолодіння.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, просить скасувати рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_3, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не дійшли згоди щодо порядку володіння й користування майном, яке є їх спільною частковою власністю, а відтак реальний розподіл спірного будинковолодіння можливий згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з безпідставності та недоведеності вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування вартості ремонту та утримання будинку.

Апеляційний суд, погодився з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, скасовуючи рішення суду в частині вирішення зустрічного позову, суд виходив з часткової доведеності вимог ОСОБА_4, яким за рахунок власних коштів були виконані роботи необхідні для збереження будинку в цілому, зокрема влаштування опалення, водопостачання, газопостачання та збереження тепла, що підтверджується належними доказами.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 24 липня 2012 року сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частині будинку АДРЕСА_1.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 01/01-13 від 20 грудня 2013 року запропоновано визначити власнику ј частки (25%) - 258/1000 або 25,8% частки будинковолодіння, що становить 101 084 грн, власникам ѕ часток (75%) - 742/1000 або 74,2% частки будинковолодіння, що становить 303 040 грн.

За відхилення від ідеальної частки власник ј частки повинен сплатити власнику ѕ часток грошову компенсацію в розмірі 53 грн.

Вказаним висновком експертизи запропоновано лише один можливий варіант розподілу спірного будинковолодіння.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виходячи із положень ст. ст. 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або за наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

З огляду на дану в ст. ст. 379-382 ЦК України характеристику житла, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України).

Отже, згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування при реальному поділі житлового будинку згідно висновку експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, так як така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову.

У цьому випадку, з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін, суд мав відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на їх проведення, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

Такий дозвіл виконавчого комітету місцевої ради у справі відсутній.

На порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернули; доводів сторін належним чином не перевірили; при вирішенні вимог про поділ жилого будинку з надвірними спорудами не встановили причин і мотивів ненадання відповідного дозволу на переобладнання, не з'ясували наявність погоджень відповідних служб щодо встановлення відокремленого газо-, водо-, енергопостачання; прийнявши до уваги висновок експертизи, яким запропоновано лише один варіант поділу спірного будинковолодіння, взагалі не врахували заперечень відповідача щодо порушення його прав співвласника й погіршення житлових умов через виділення йому приміщень, які не можуть бути використані як житлові; а також у порушення ст. 150 ЦПК України належним чином не вирішили питання про призначення повторної експертизи, унаслідок чого дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову у повному обсязі.

Оскільки від вирішення питання про виділ частки (поділ будинку) залежить вирішення спору щодо земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, не можна погодитися й з висновками судів щодо поділу земельної ділянки, згідно яких відповідача позбавлено проходу і проїзду до його частини будинку.

Крім того, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову й стягуючи на користь ОСОБА_4 з позивачів витрати на проведення ремонту та утримання спірного будинку, суд апеляційної інстанції у достатньому обсязі не вмотивував й не обґрунтував розмір таких витрат, не навів відповідного розрахунку й належних доказів на підтвердження суми вказаних витрат.

У порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають визначальне значення у її вирішенні, та допустили суттєву неповноту у з'ясуванні таких обставин.

Враховуючи, що судами не дотримані вимоги процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені судові рішення законними та обґрунтованими визнати не можна, а тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко