Провадження № 2/522/4955/15
Справа 522/4122/15-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Івченка В.Б.,

при секретарі Андріїшиної Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії Державного ДП «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
ДП «Адміністрація морських портів України»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза надані послуги з розміщення в санаторії-профілакторії «Портовик» у розмірі 3255 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що у 2014 році Южненською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією морського порту «Южний») надані послуги з розміщення в санаторії-профілакторії «Портовик» ОСОБА_1 . Відповідно до анкети санаторію-профілакторію «Портовик» ОСОБА_1 07.04.2014 був розміщений та проживав до 18.10.2014 року в санаторії-профілакторії «Портовик» ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрація морського порту «Южний»), як старший матрос військової частини № НОМЕР_1 (м. Севастополь), що переселився з м. Севастополь.

Підставою для поселення відповідача в санаторії-профілакторії «Портовик» став лист комісії з питань техногенно-екологічної безпеки на надзвичайний ситуацій №06-2/48/485 від 04.04.2014 року.

Факт проживання відповідача в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 » у період з 07.04.2014 року по 18.10.2014 року підтверджується довідкою №5681/09/129-14 від 23.10.2014 року, яка була видана відповідачу на підставі його заяви від 18.10.2014 року.

Згідно з Постановою КМУ від 01.10.2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» з 07.10.2014 року особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, призначається адресна допомога для покриття витрат на проживання.

Починаючи з 07.10.2014 року ОСОБА_1 перестав виконувати свої обов`язки перед ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрація морського порту «Южний») щодо оплати за проживання в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 », у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 3255 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на те, що проживав в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 » на законних підставах, будь-якого договору про надання будь-яких послуг з ним не укладався, послуги, за надання яких йому була нарахована заборгованість він не потребував, а також відповідно до Закону України Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» обов`язок створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання покладено на державу, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом в судовому засіданні встановлено, що у 2014 році Южненською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією морського порту «Южний») надані послуги з розміщення в санаторії-профілакторії «Портовик» ОСОБА_1 .

Відповідно до анкети санаторію-профілакторію «Портовик» ОСОБА_1 07.04.2014 року був розміщений та проживав до 18.10.2014 року в санаторії-профілакторії «Портовик» ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрація морського порту «Южний»), як як старший матрос військової частини № НОМЕР_1 (м. Севастополь), що переселився з м. Севастополь.

Підставою для поселення відповідача в санаторії-профілакторії «Портовик» став лист комісії з питань техногенно-екологічної безпеки на надзвичайний ситуацій №06-2/48/485 від 04.04.2014 року.

Факт проживання відповідача в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 » у період з 07.04.2014 року по 18.10.2014 року підтверджується довідкою №5681/09/129-14 від 23.10.2014 року, яка була видана відповідачу на підставі його заяви від 18.10.2014 року.

З 07.10.2014 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість з оплати за проживання в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 ». Відповідна заборгованість нараховувалась на підставі Постанови КМУ від 01.10.2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Згідно Акту приймання-передачі виконаних послуг по Договору судом вбачається, що крім сніданку, обіду, вечері та вартості проживання в двомісному номері включалася також сума туристичного збору, яка не може включатися до розрахунку при створенні державою належних умов для постійного чи тимчасового проживання особи відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право на:

безпечні умови життя і здоров`я;

достовірну інформацію про наявність загрози для життя та здоров`я на території її покинутого місця проживання, а також місця її тимчасового поселення, стану інфраструктури, довкілля, забезпечення її прав і свобод;

створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання;

забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено;

сприяння у переміщенні її рухомого майна;

сприяння у поверненні на попереднє постійне місце проживання;

забезпечення лікарськими засобами у випадках та порядку, визначених законодавством;

надання необхідної медичної допомоги в державних та комунальних закладах охорони здоров`я;

влаштування дітей у дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади;

отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування;

проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування;

безкоштовний проїзд для повернення до свого покинутого постійного місця проживання у всіх видах громадського транспорту у разі зникнення обставин, що спричинили таке переміщення;

отримання гуманітарної та благодійної допомоги;

інші права, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представник позивача у своїй позовній заяві посилається на Постанову КМУ від 01.10.2014 №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» відповідно до якої з 07.10.2014 року особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, призначається адресна допомога для покриття витрат на проживання, однак будь-яких доказів тому, що відповідач отримує вищезазначену допомогу представником позивача до суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги приписи Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» згідно яких держава забезпечує можливість безоплатного тимчасового проживання внутрішньо переміщеній особі, відповідач визнана такою особою, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, доказів стосовно того, що відповідач отримувала адресну допомогу відповідно до Постанови КМУ від 01.10.2014 №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» представником позивача не надано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії Державного ДП «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно відмовити у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії Державного ДП «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси Івченко В.Б.