РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Пікуль А.А., Слободянюк С.В.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання спільного майна подружжя, визнання грошових коштів особистою власністю особи, визнання права власності на автомобіль, скасування реєстрації транспортного засобу, переведення прав та обов'язків позичальника за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 25.11.2003 ВРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2014 шлюб між сторонами було розірвано.

Вказувала, що 16.10.2012 між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір № К-3646433 для придбання автомобіля марки SEAT, модель LEON 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1. На виконання умов кредитного договору між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір застави транспортного засобу № К-3646433/S від 16.10.2012, відповідно до умов якого заставодавець передав заставодержателю вищевказаний транспортний засіб.

Справа № 755/32574/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11728/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Зазначала, що в результаті придбання подружжям транспортного засобу в кредит - боргові зобов'язання перед банком-кредитором несуть і чоловік, і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Таким чином, борг за кредитним договором є її спільним боргом подружжя. Зважаючи на те, що кредитний автомобіль є неподільною річчю, спільне володіння та користування ним разом з відповідачем є неможливим, вважає за можливе в порядку поділу майна подружжя залишити вказаний транспортний засіб в її одноособовій власності, стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію вартості його Ѕ частки автомобіля.

Враховуючи зазначене, та з урахуванням в подальшому уточнення позовних вимог, позивач просила визнати автомобіль марки SEAT, модель LEON 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати борг за кредитним договором спільним боргом, в порядку поділу спільного майна та зобов'язань подружжя: залишити за ОСОБА_1 одноособове право власності на вказаний транспортний засіб, припинивши право власності ОСОБА_2 на нього, стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля в сумі 34 860,10 грн., з моменту розірвання шлюбу 09.07.2014 залишити за позивачем заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором; стягнути з позивача на користь відповідача грошові кошти, сплачені відповідачем після розірвання шлюбу в погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №К-3646433 від 16.10.2012 в сумі 18 854,00 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат.

У свою чергу ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання спільного майна подружжя, визнання грошових коштів особистою власністю особи, визнання права власності на автомобіль, скасування реєстрації транспортного засобу, переведення прав та обов'язків позичальника за кредитним договором.

Свої вимоги мотивував тим, що з квітня 2013 року він почав проживати однією сім'єю з іншою жінкою, що вказує на фактичне припинення шлюбу з березня 2013 року. Проживаючи однією сім'єю, в 2012 році вони з позивачем придбали автомобіль марки SEAT, модель LEON 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1.

16.10.2012 між ним, ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено трьохсторонній договір поруки № К-3646433, відповідно до якого він взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за належне виконання позивачем умов кредитного договору.

В березні 2013 року позивач відмовилася сплачувати кошти в рахунок погашення кредиту та ОСОБА_2 почав сплачувати кредит за власні кошти самостійно. За період часу з моменту фактичного розірвання шлюбу, з 04 березня 2013 року до 10 січня 2015 року ним на погашення кредиту сплачено 73 854,00 грн.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просив встановити фактичне припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_1 з березня 2013 року, визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 28 022,00 грн., що були сплачені як завдаток за придбаний автомобіль, визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 14 400,00 грн., що були сплачені на погашення кредиту відповідно до кредитного договору, визнати його особистою приватною власністю грошові кошти в сумі 73 854,00 грн., що були сплачені на погашення кредиту відповідно до кредитного договору, визнати право власності за ним на автомобіль марки SEAT, модель LEON 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, припинивши право власності на нього ОСОБА_1, скасувати реєстрацію автомобіля, зареєстрованого 10.10.2012 у МРЕВ-4 УДАІ м. Києва на ім'я ОСОБА_1, поділити спільне майно подружжя, що складається з грошових коштів в розмірі 42 422,00 грн., в рівних долях по Ѕ частці кожному; стягнути з нього на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 21 21,00 грн., як компенсацію за автомобіль, в порядку розподілу спільного майна подружжя; залишити за ним боргові зобов'язання за кредитним договором № К-3646433 від 16.10.2012 визнавши його єдиним боржником за цим договором.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.07.2015 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано автомобіль марки SEAT, модель LEON CitiWagen, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволені зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що сторонами не оспорювався факт, що автомобіль є спільним майном подружжя і придбаний в період спільного проживання. Вказував, що суд не прийняв до уваги його пояснення та пояснення позивача, невірно надано оцінку поясненням сестри відповідача ОСОБА_5 щодо фактичного припинення шлюбних відносин.

Вважав, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні вимоги про визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_2 Наголошував, що до січня 2015 року позивачу автомобіль не був потрібен, оскільки нею було припинено погашення кредиту, проте на момент сплати відповідачем значної частини його вартості позивач вирішила заявити на нього свої права.

Враховуючи викладене, апелянт просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року скасувати та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом.

В судовому засіданні апелянт і його представник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції правильно встановлено, що 25 листопада 2003 року між сторонами було укладено шлюб.

25 липня 2005 року народилася ОСОБА_6, батьками якої записані сторони даної справи. (а.с.141 т.1).

03 жовтня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто А» та ОСОБА_1 було укладено договір № 061/12 купівлі-продажу автомобіля, відповідно до умов якого продавець ТОВ «Авто А» зобов'язується продати (передати право користуватися, володіти та розпоряджатися), а покупець ОСОБА_1 прийняти та оплатити автомобіль марки SEAT, LEON CitiWagen, (а.с.82-83 т.1).

Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 2.1. Розділу 2 договору № 061/12 купівлі продажу автомобіля, загальна ціна товару, що продається по даному договору складає 140 110 гривень, що включає в себе ПДВ 20%, вартість автомобіля обумовленої комплектації з урахуванням сплати митного збору, акцизного збору, митних та інших процедур.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 10 жовтня 2012 року автомобіль марки SEAT, модель LEON CitiWagen, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1, було зареєстровано в ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві (а.с.68 т.1).

10 жовтня 2012 року між Кредитною спілкою «Сімейна позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 997/12-09934/02 про внесення цільового внеску члена кредитної спілки «Сімейна позика» (а.с.81 т.1).

За цим договором цільовий внесок в сумі 11310 гривень спілка прийняла від вкладника ОСОБА_1 як забезпечення її зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 997/12-09934/02, розмір якого, відповідно до графіку місячних платежів становить 50000 гривень, термін погашення до 10 жовтня 2013 року (а.с.81 т.1).

16 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К-3646433, відповідно до умов якого кредитор ПАТ «Дельта Банк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 112 088,00 гривень зі сплатою плати за користування грошовими коштами у розмірі 18,55% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 15 жовтня 2017 року включно, на умовах визначених цим договором (а.с.16-22 т. 1).

Відповідно до п. 1.2. Розділу 1 кредитного договору, кредит надається позичальнику на придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу автомобіля № 061/12 від 03 жовтня 2012 року, укладеного між ТОВ «Авто А» та позичальником. Позичальник сплатив за рахунок власних коштів частину вартості транспортного засобу - авансовий платіж у розмірі 28 022,00 гривень на користь продавця та надав підтверджуючі документи.

16 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу № К-3646433/S, відповідно до умов якого в забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № К-3646433 від 16 жовтня 2012 року із всіма змінами і доповненнями до нього, заставодавець передав заставодержателю наступний транспортний засіб: автомобіль марки SEAT, модель LEON, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1. (а.с.25-30 т.1).

16 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № К-3646433, відповідно до умов якого, поручитель, ОСОБА_2, зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником, ОСОБА_1, зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором № К-3646433 від 16 жовтня 2012 року (а.с.85-86 т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року шлюб між сторонами даної справи було розірвано (а.с.14-15 т.1).

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову в частині встановлення фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами даної справи з березня 2013 року, суд першої інстанції дав належну правову оцінку спірним правовідносинам та показам свідків.

Так, з матеріалів справи, пояснень сторін та показів свідків вбачається, що ОСОБА_2 деякий час проживав окремо від ОСОБА_1, та їх дитини, однак, враховуючи те, що такі ситуації відбувались неодноразово протягом сімейного життя, це не є доказом того, що сімейні відносини було припинено.

У відповідності з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сукупність наявних у справі доказів з урахуванням фактичних обставин справи та особистих стосунків сторін, не дають підстав для висновку про припинення шлюбних відносин з березня 2013 року.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції визнав спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, однак не врахував наступне.

Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В ході розгляду справи а ні позивач, а ні відповідач не внесли на депозитний рахунок суду грошові суми, які просили стягнути як компенсацію вартості частини автомобіля.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає за можливе і доцільне визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля марки SEAT, модель LEON, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1, та одночасно визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки SEAT, модель LEON, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1.

Визначених законом підстав для відступлення від рівності часток подружжя судом апеляційної інстанції не встановлено, а отже позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарг щодо виходу суду за межі позовних вимог є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, не знайшли свого підтвердження в ході перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Вимоги позивача за зустрічним позовом про поділ між подружжям раніше сплачених коштів є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та свідчать про неправильне визначення правової природи вже понесених витрат.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для розподілу зобов'язань за кредитним договором є законними та обґрунтованими.

При поділі спільної сумісної власності подружжя зобов'язання між подружжям не розподіляються, а враховуються. У випадку визнання за сторонами виконання обов'язку за кредитним договором в частках, суд фактично б втрутився у господарську діяльність банку та змінив умови договору, укладеного між банком та ОСОБА_1 При цьому суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно врахував позицію самого банку стосовно такої зміни та те, що ОСОБА_2 набув солідарний обов'язок відповідати за невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору у повному обсязі на підставі договору поруки.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Таким чином, у зв'язку з неправильним застосування норм матеріального права, рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про поділ майна подружжя - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення:

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля марки SEAT, модель LEON CitiWagen 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 Ѕ частину автомобіля марки SEAT, модель LEON CitiWagen 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: С.В. Слободянюк

А.А. Пікуль