Справа №490/3624/13-ц 11.11.2015 11.11.2015 11.11.2015
Провадження №22-ц/784/2608/15
Справа №490/3624/13ц
Провадження № 22ц/784/2608/15 Головуючий у 1-ї інстанції Алєйніков В.О.
Категорія 59 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Харитоновій І.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2015 року

за його позовом

до Миколаївської міської ради,

ОСОБА_6

про визнання рішень і державного акту на землю недійсними,

та позовом

ОСОБА_6

до Миколаївської міської ради

(далі - міськрада),

ОСОБА_2,

треті особи - Управління Держкомзему у м. Миколаєві,

(далі - Держкомзем),

Управління земельними ресурсами Миколаївської міської ради,

про визнання рішення і державного акту на землю недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Миколаївської міськради, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсними рішення міськради від 26 вересня 2002 року №5/10 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_6 та надання йому у власність земельної ділянки площею 1000кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, а також визнання недійсним державного акту на цю земельну ділянку, виданого на ім'я третій особи.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником будівель та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

До належної йому земельної ділянки примикає земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1, на яку без згоди землекористувачів суміжних земельних ділянок та встановлення меж, третьою особою ОСОБА_6 незаконно було отримано державний акт на право власності на землю.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2013 року до участі у справі за позовом ОСОБА_2 в якості відповідача залучено ОСОБА_6.

29 березня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Миколаївської міськради, ОСОБА_2, треті особи - Держкомзем, Управління земельними ресурсами міськради, про визнання недійсними: рішення міськради щодо передачі ОСОБА_2 земельної ділянки у власність, і державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на його ім'я за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач зазначав, що він з 2002 року є власником земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1

У 2012 році при розгляді справи за його позовом про усунення перешкод, позивачу стало відомо, що відповідачем ОСОБА_2 незаконно отримано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, яка за технічною документацією фактично накладається на площу земельної ділянки, що належить йому, а тому частково надана за рахунок належної йому на праві власності землі, що порушує його інтереси як власника.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2013 року обидва позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, а позов ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалено про визнання недійсним та скасування пунктів 8, 8.1 та 8.2 розділу «І» рішення Миколаївської міської ради №12/51 від 23 грудня 2011 року в частині надання ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_2. Визнано недійсним та скасовано державний акт про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, виданий 12 липня 2012 року на ім'я ОСОБА_2.

В апеляційної скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове, яким його вимоги задовольнити, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 у 2002 році у встановленому законом порядку без порушень прав суміжних користувачів отримано земельну ділянку на праві власності, та частково на праві оренди. В той же час, у 2011-2012р.р. міською радою виділено у власність ОСОБА_2 суміжну із користувачем ОСОБА_6 земельну ділянку площею 110кв.м., яка частково надана за рахунок земель іншого користувача, так як накладається на площу належної останньому земельної ділянки, що порушує його права та інтереси як власника землі. Тому державний акт ОСОБА_2 було видано на підставі рішення міської ради з порушенням вимог чинного земельного законодавства.

З такими висновками суду можна погодитися, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту статті 373-375 ЦК України, статей 79?, 81, 116, 140, 149, 152 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування на підставі проектів землеустрою з встановленням меж та державної реєстрації права власності на неї. Таке право власності громадян на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні громадян, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (статті 140, 149 ЗК України).

Отже, земельна ділянка, на яку громадянин бажає отримати право власності, формується як об'єкт права власності на підставі проекту землеустрою, за рахунок вільних земель, та на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування. При наданні її у власність, встановлюються межі у натурі, які відповідають технічно-кадастрової документації. У випадку передачі у власність земельної ділянки за рахунок земель іншого користувача чи власника, орган місцевого самоврядування повинен спочатку вирішити питання про припинення прав власності чи користування попереднього власника або користувача.

При вирішенні справи в суді встановлено, що за зверненням ОСОБА_6 від 18.06.2002 року стосовно надання йому у власність вільної земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, для будівництва жилого будинку, Головним управлінням містобудування та архітектури міськради узгоджена планувальна можливість відводу цієї земельної ділянки за рахунок вільних земель міста з наданням їй адреси: АДРЕСА_1, в тому числі: у власність - площею 1000кв.м., в оренду - 332кв.м. (а.с.104-123).

Рішенням Миколаївської міськради №5/10 від 26 вересня 2002 року ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, надано у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку земельну ділянку площею 1000кв.м., в оренду строком на 5 років для городництва без права будь-якої забудови земельну ділянку площею 332кв.м. (а.с.124).

15 жовтня 2002 року ОСОБА_6 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1000кв.м., розташовану в АДРЕСА_1 (а.с.7).

8 липня 2008 року ОСОБА_2 отримано державний акт на земельну ділянку площею 297кв.м., розташовану в АДРЕСА_2, у зв'язку з придбанням за договором купівлі-продажу нерухомості від 11 лютого 2008 року (а.с.8).

16 грудня 2009 року за зверненням ОСОБА_2 щодо надання йому додаткової земельної ділянки за цією ж адресою для обслуговування та будівництва жилого будинку та господарських будівель, рішенням Миколаївської міськради №5/30 від 21квітня 2011 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою та зазначено, що площу земельної ділянки необхідно уточнити в порядку складання цього проекту (а.с.19-22).

Між тим, в процесі складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, було зазначено, що площа земельної ділянки може складати 110кв.м., яка надається за рахунок земель міста не наданих в користування, без посилання на фактичне надання цієї ділянки за рахунок вилучення частини іншої земельної ділянки, наданої раніш у власність ОСОБА_6 (а.с.24-26, 145-161).

23 грудня 2011 року на підставі пунктів 8, 8.1, 8.2 рішення міськради №12/51 затверджено проект відводу спірної земельної ділянки та її надано у власність ОСОБА_2 (а.с.27-28).

Таким чином, за рішенням Миколаївської міської ради у власність ОСОБА_2 надана земельна ділянка загальною площею 110кв.м. за рахунок частини земельної ділянки, яка є власністю ОСОБА_6, без попереднього припинення його права власності на частину належної йому землі (а.с.160).

Обставини надання однієї земельної ділянки за рахунок частини іншої земельної ділянки підтверджені як висновком судової будівельно-технічної експертизи №195-196 від 3 грудня 2013 року, проведеної по іншій цивільній справі за участю, в тому числі, сторін по цієї справі (а.с.145-161), так і встановленими обставинами в ухвалі апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2013 року (а.с.162-165), та не оспорюються сторонами в частині накладення площ земельних ділянок, що належать ОСОБА_6 та ОСОБА_2, одна на одну в розмірі 117кв.м..

За такого, колегія суддів вважає, що суд першій інстанції повно та всебічно, з дотриманням принципу диспозитивності дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості факту порушення прав та інтересів власника земельної ділянки ОСОБА_6 шляхом прийняття міськрадою рішення про надання за рахунок його земельної ділянки землі у власність іншій особі - ОСОБА_2.

Доводи апелянта ОСОБА_2 щодо відсутності рішення про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_6 та недійсності державного акта, виданого на його ім'я, є безпідставними, так як суперечать пред'явленим ним самим позовним вимогам, та наявним у справі письмовим доказам, у тому числі дослідженим за обставинами, встановленими в рішенні апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2004 року та в частині, що залишена ним без змін, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2004 року (а.с.125-131) щодо неправомірності скасування міськрадою свого рішення про надання ОСОБА_6 земельної ділянки у власність.

Відсутність електронної роздруківки з сайту міськради змісту цього рішення за №5/10 не є належним доказом на підтвердження його фальсифікації, та спростовується наданим змістом рішення у печатному вигляді, та неодноразовим судовими спорами, що виникли з підстав правомірності його прийняття.

Доказів на підтвердження обставин щодо порушення або неузгодження меж з попередніми землекористувачами при відведенні у 2002 році земельної ділянки у власність ОСОБА_6, ОСОБА_2 та його представниками у судові засідання не надані, а такі їх твердження ґрунтуються тільки на припущеннях.

Навпаки, ОСОБА_2 надано у судове засідання акт про встановлення меж у натурі щодо наданої йому у власність земельної ділянки площею 110кв.м., зміст якого суперечить встановленим судом першої інстанції обставинам справи, та не має у наявності згоди суміжного користувача ОСОБА_6 (а.с.40).

Тому, давши належну оцінку наявним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що порушень при прийнятті органом місцевого самоврядування рішення №5/10 від 26 вересня 2002 року щодо надання у власність земельної ділянки немає, а ОСОБА_6 набув право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку і тому, таке право позивача підлягає судовому захисту.

Оскільки такий висновок відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, то не вбачається підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Надання апелянтом копії заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2008 року без позначки щодо набрання ним законної сили, не може вплинути на обґрунтовані висновки місцевого суду, так як зазначене заочне рішення від 29 липня 2008 року скасовано та по цієї справі закрито провадження на підставі ухвали цього ж суду від 4 жовтня 2008 року.

Щодо порушення судом порядку вручення судових повісток та повідомлень щодо судового розгляду, то колегія суддів вважає ці дії процесуальними порушеннями, але такими, які не призвели до неправильного ним вирішення справи.

Таким чином, судом у відповідності до норм матеріального права ухвалено обґрунтоване та справедливе рішення, яке відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України не може бути скасовано.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Судді