Справа № 202/7384/15-ц
Провадження № 2/202/4631/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Дніпроважмаш» про поновлення на роботі обрубника 2 розряду обрубного відділу дільниці обрубки та механічної обрубки ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням уточнень, в розмірі 19385 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з 15 серпня 2014 року працював на вищезазначеному підприємстві на посаді обрубника 2 розряду обрубного відділу дільниці обрубки та механічної обрубки ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7). 12 серпня 2015 року його було звільнено на підставі наказу №1852к від 12.08.2015 на підставі п.1ст.40 КЗпП України (скорочення чисельності (штату). Вважає звільнення незаконним, оскільки воно було здійснено з порушенням вимог ст.39, ч.1 ст.43, ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України. А саме, про розгляд профспілкою подання роботодавця про розірвання трудового договору його не було повідомлено та розглядалося без його присутності. Звільнення відбулося с порушенням строку передбаченого ч.1 ст.49-2 КЗпП України, який передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Також відповідачем не було запропоновану позивачу іншу роботу, як того передбачаєч.3 ст.49-2 КЗпП України та не здійснено порівняння кваліфікації і продуктивності праці. У звязку з чим просить поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, в обґрунтування посилався на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволені позову відмовити. В обґрунтування посилалась на те, що звільнення позивача з роботи було проведено із дотримання вимог трудового законодавства. Зазначила, що позивач був обізнаний про наступне звільнення, що підтверджується підписом на розпорядженні №347 від 06.08.2015. Але позивач виявив бажання звільнитися раніше покладеного терміну, про написав власноручно заяву від 07.08.2015 про звільнення його 12 серпня 2015 року за скороченням чисельності (штату). В той же день адміністрація підприємства направила до незалежної профспілкової організації ПАТ «Дніпроважмаш» подання від 07.08.2015 про звільнення позивача з займаної посади за скороченням чисельності (штату) з 12 серпня 2015 року. Після отримання 11.08.2015 від профспілкового комітету згоду на звільнення позивача, останнього 12.08.2015 звільнено з вихідною допомогою в розмірі місячного середнього заробітку. На момент звільнення позивача на підприємстві були відсутні інші вакансії які міг займати позивач, відтак при його звільненні не було порушено норми ч.2 ст.40 КЗпП України. Позивач не зарекомендував себе як працівник з високим рівнем продуктивності праці, а тому підприємством враховані положення ст.42 КЗпП України та залишено на роботі працівників з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам правовий захист від необґрунтованої відмови в прийомі на роботу та незаконного звільнення, а також сприяння в збереженні роботи.

Судом встановлено, що наказом №2422к від 12 серпня 2014 року ОСОБА_3 з 15 серпня 2015 року було прийнято на роботу обрубником (учнем) обрубного відділу ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7).

Наказом №3113к від 29.10.2014 року позивач був переведений обрубником (учнем) обрубного відділу дільниці обрубки та механічної обрубки ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7).

Відповідно до наказу №3113 від 29 жовтня 2014 року переведений обрубником 2 розряду обрубного відділу дільниці обрубки та механічної обрубки ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7).

Відповідно до наказу №372-ОТиЗ від 04.08.2015 та розпорядження №437 по ливарно-механічного виробництва тюбінгів №7 від 06.08.2015 ОСОБА_3В попереджено про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату працівників.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 07 серпня 2015 року останній не заперечував проти його звільнення по скороченню чисельності (штату) працівників по п.1 ст.40 КЗпП 12 серпня 2015 року.

Відповідно до витягу з протоколу № 53 від 11.08.2015 року на засіданні цехового комітету ЛМП тюбінгів №7 було прийнято рішення на дачу згоди на розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України з обрубником обрубного відділу дільниці обрубки та механічної обрубки ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7) ОСОБА_3

Наказом №1852к від 12 серпня 2015 року ОСОБА_3 було звільнено з посади обрубника 2 розряду обрубного відділу дільниці обрубки та механічної обрубки ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7) з 12 серпня 2015 року по скороченню чисельності (штату) п.1 ст.40 КЗпП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір з працівником у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Так, відповідно до ст.49-2 КЗпП України, яка регулює порядок вивільнення працівників, про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Разом з тим, ОСОБА_3 було звільнено з порушенням строку передбаченого вищезазначеною статтею. Суд не бере до уваги заяву позивача, згідно якої він не заперечує щодо його звільнення за скороченням чисельності (штату) 12 серпня 2015 року, оскільки звільнення працівника за п.1 ст.40 кЗпП України раніше, встановленого ч.1 ст.49-2 КЗпП України двомісячного строку, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч.2-3 ст.43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Разом з тим, в порушення вимог ч.3 ст.43 КЗпП України, про розгляд профспілкою подання роботодавця про розірвання трудового договору з позивачем, який відбувся 11 серпня 2015 року, останнього повідомлено не було та проведено розгляд подання без участі позивача, що у судовому засіданні не оспорювалось сторонами.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно з пп.2, 3 цієї статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

На підтвердження здійснення порівняльної кваліфікації та продуктивності праці з іншими працівниками представником відповідача в судовому засіданні надана письмова інформація про порівняння кваліфікації обрубників обрубного відділу ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7) на підставі якої проводилось скорочення чисельності працівників (штату).

Разом з тим, суд не може визнати надану представником відповідача інформацію щодо порівняння кваліфікації працівників як належний та допустимий доказ з огляду на наступне. В наданій письмовій інформації не зазначена дата її складання та відсутні підписи осіб, відповідно до яких проводилось порівняння кваліфікації, що не дало змогу працівникам ознайомитись з порівняльною таблицею їх кваліфікації та за необхідності внести до неї зауваження.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що звільнення позивача було здійснено з порушенням установленого законом порядку.

21 травня 2014 року у своїй постанові № 6-33цс14 Верховний Суд України висловив правову позицію, про те що, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, відповідно положення частини першої статті 235 КЗпП України у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі, а відтак закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом зміни дати звільнення працівника.

В силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення ВСУ є обов'язкові для всіх судів України.

Таким чином, позовні вимоги про поновлення ОСОБА_3 на посаді обрубника 2 розряду обрубного відділу дільниці обрубки та механічної обрубки ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7) підлягають задоволенню.

Посилання представника позивача на порушення відповідачем ч.3 ст.49-2 КЗпП України не відповідають обставинам справи та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на наступне. Відповідно до акту від 07 серпня 2015 року, підписаного начальником відділу кадрів, начальником групи відділу кадрів та спеціалістом 2 категорії, ОСОБА_3 повідомлено, що у звязку із відсутністю вакансій на підприємстві ПАТ «Дніпроважмаш», останньому запропонувати роботу не представляється можливим. З зазначеним вище актом позивач був ознайомлений 07 серпня 2015 року.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно довідки ПАТ « Дніпроважмаш» №65 від 16 жовтня 2015 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 за останні два місяці, що передували звільненню складає 217,86 грн., що в судовому засіданні неоспорювалось сторонами.

Період щодо розрахунку компенсації, зазначений позивачем, складає з 13.08.2015 року по 09.11.2015 року (день винесення рішення).

Звідси, середній заробіток за час вимушеного, прогулу позивача з 13 серпня 2015 року по 09 листопада 2015 року складає 19389,54 грн. (89 х 217,86 грн.).

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу слід зарахування заробітку за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав на цей час.

Відповідно до довідки ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій імені ОСОБА_4» від 03 листопада 2015 року №3б-00000117 ОСОБА_3 працював на вищезазначеному підприємстві з 02.09.2015 по 30.10.2015 на посаді обрубувача 2 р. Дохід за період з 02.09.2015 по 30.10.2015 склав 2800,89 грн.

Враховуючи вищезазначену довідку, середній заробіток який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 16588.65 грн. (19389,54 грн. - 2800,89 грн.).

Керуючись нормами ст. 235 КЗпП України та ст. 367 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1218 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10; 11; 59; 60; 88; 212; 213-215, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП: НОМЕР_1) на роботі обрубника 2 розряду обрубного відділу дільниці обрубки та механічної обробки ливарно-механічного виробництва тюбінгів (№7) в Публічному акціонерному товаристві «Дніпроважмаш» (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Сухий Острів, 3, ).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Сухий Острів, 3, ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 16588 ( шістнадцять тисяч пятсот вісімдесят вісім) грн. 65 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Сухий Острів, 3, )на користь Держави судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Повний текст рішення буде виготовлений до 13 листопада 2015 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.