У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Дьоміної О.О., Завгородньої І.М.,Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банку сбербанку Росії» про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній Банк сбербанку Росії») погасити ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника від 20 січня 2014 року, шляхом видачі ОСОБА_6 готівкою одноразовою операцією через касу банку вклад у сумі 100 000 дол. США та нараховані відсотки.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 червня 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено умови договору банківського вкладу (депозиту) з видачею купонного ощадного сертифікату на пред'явника, а тому порушені права позивача підлягають захисту відповідно до вимог ст. ст. 526, 1060,1061 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, апеляційний суд виходив із того, що на момент звернення позивача до ПАТ «Дочірній Банк сбербанку Росії» діяли встановлені Національним банком України обмеження щодо погашення ощадних (депозитних) сертифікатів. Крім того, апеляційний суд вважав, що положення постанови Правління Національного банку України від 1 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та постанови Правління Національного банку України від 3 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» стосуються особливостей погашення ощадних (депозитних) сертифікатів та не свідчать про відмову банку в їх погашенні.

Зазначені висновки апеляційного суду не ґрунтуються на вимогах матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 15 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843046/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Судами встановлено, що 20 січня 2014 року між відповідачем та ОСОБА_6 укладено договір банківського вкладу (депозиту) з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника (далі - депозитний договір).

Відповідно до пункту 1.1. депозитного договору - банк приймає від клієнта грошові кошти, перераховані з його поточного рахунку на рахунок банку, та видає клієнту відповідний неемісійний цінний папір в документарній формі - ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника і зобов'язується виплатити клієнту (пред'явнику сертифіката) номінальну вартість сертифіката та сплачувати нараховані проценти на умова та в порядку, передбаченого депозитним договором.

Пунктами 1.3-1.6 депозитного договору встановлено суму вкладу в розмірі 100 000 дол. США, строк отримання (розміщення) вкладу - 367 днів, дату вимоги вкладу - 22 січня 2015 року, а також визначено розмір процентної ставки за вкладом у розмірі 8 % річних (на період з дня набрання чинності договору та по календарний день, що передує даті, яка зазначена як дата вимоги вкладу), а також 0 % річних (на період з дня настання дати вимоги вкладу та до моменту погашення сертифіката (якщо сертифікат не було погашено до дати вимоги вкладу)).

20 січня 2014 року ОСОБА_6 перерахував на рахунок відповідача 100 000 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням.

22 січня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до білоцерківського відділення ПАТ «Дочірній Банк сбербанку Росії» із заявою про виплату суми вкладу та нарахованих процентів, одноразово через касу банку.

Листом від 3 лютого 2015 року ПАТ «Дочірній Банк сбербанку Росії» повідомило позивача про неможливість виплати одним платежем в операційний день суму вкладу, посилаючись на Постанову Правління Національного банку України від 1 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України».

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843045/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_371/ed_2015_04_01/pravo1/T990679.html?pravo=1> передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844159/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844161/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843702/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843598/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843035/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, апеляційний суд не врахував, що відмова відповідача у поверненні банківського вкладу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, не досліджено умови договору в частині нарахування процентів та частині умов повернення депозитних коштів.

Враховуючи зазначене, рішення апеляційного суду не може залишатися в силі, допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 16 червня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: О.О. Дьоміна

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік