Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду міста Києва від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов укладеного між нею та ПАТ «ХК «Київміськбуд» договору купівлі-продажу майнових прав від 5 березня 2013 року № 601/РН-К та додаткової угоди від 4 липня 2013 року № 1, позивач придбала майнові права на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вважала, що ПАТ «ХК «Київміськбуд» свої зобов'язання за вказана ним договором майнових прав не виконало, оскільки порушило строк введення вказаного будинку в експлуатацію, а саме - до кінця четвертого кварталу 2013 року.

Посилаючись на наведене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 22 124,40 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2 березня

2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «ХК «Київміськбуд» на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 22 124,40 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові

ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилався на те, що в обов'язки ПАТ «ХК «Київміськбуд» входить передача покупцю майнових прав на спірну квартири в строк, встановлений в Договорі, за умов прийняття вказаного будинку в експлуатацію та 100% сплатою позивачем вартості цієї квартири, а позивачем не доведено повну сплату коштів, які передбачені договором майнових прав, як і те, що відповідач не отримав Сертифікат відповідності закінченого будівництвом вказаного об'єкту нерухомості.

Проте погодитись з висновком апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Судами встановлено, що між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу майнових прав від 5 березня 2013 року

№ 601/РН-К на квартиру АДРЕСА_1 та Додаткову угоду від 4 липня 2013 року № 1 до цього договору.

Згідно з п. 1.4 вказаного Договору купівлі-продажу майнових прав

№ 601/РН-К відповідач зобов'язаний передати позивачу майнові права на вищевказану квартиру, після отримання Сертифіката відповідності закінченого будівництвом об'єкта та проведення кінцевого розрахунку за кінцево-збудовану площу квартири.

На виконання умов п.п. 3.1 та 3.2 цього Договору, позивачем було сплачено відповідачу суму, яка відповідає 98 % вартості майнових прав на вказану квартиру у сумі 702 117,03 грн, та підтверджується платіжними дорученнями від 5 березня, 7 травня, 8 квітня, 6 червня 2013 року та довідкою від 7 листопада 2014 року № 601/4, а залишок вартості майнових прав на квартиру, що залишились не оплаченими (окрім оплачених 98 %), позивач повинен сплатити після обмірів БТІ м. Києва на підставі даних технічного паспорту на квартиру за ціною майнових прав у перерахунку на

1 кв.м, яка діяла на момент здійснення Покупцем останнього поточного платежу за Договором (а.с. 7-12, 14-15, 58).

Відповідно до листів ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 8 вересня 2014 року № 04436/0/2-14 та від 2 жовтня 2014 року № 04902/0/2-14 житловий будинок АДРЕСА_1, в експлуатацію не введено.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін.

Положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 6.1 Договору купівлі-продажу майнових прав

№ 601/РН-К ПАТ «ХК «Київміськбуд», як продавець, прийняв на себе зобов'язання перед покупцем вчинити дії, спрямовані на спорудження об'єкта з визначеними характеристиками, зокрема кінцевим строком введення в експлуатацію в ІV кварталі 2013 року.

У пункті 4.2 цього Договору сторони погодили, що за неналежне виконання своїх зобов'язань відповідач сплачує покупцю пеню у розмірі

0,01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання, яка складає

716 016, 29 грн.

Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, задовольняючи позов ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення виконання зобов'язань, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем була сплачена вартість майнових прав на квартиру у новобудові, яка становить 702 117,03 грн і зобов'язання, які на себе поклав відповідач щодо введення вказаного будинку в експлуатацію у строк передбачений п. 6.1. Договору купівлі-продажу майнових прав, а саме у ІV кварталі 2013 року, та отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта, останнім не виконано та не спростовано.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки

ПАТ «ХК «Київміськбуд» не здійснило передачу майнових прав за Актом приймання-передачі майнових прав та у встановлений строк будинок в експлуатацію введено не було, тому вірно стягнув на користь позивача пеню, що нараховується за кожен день прострочення виконання зобов'язання, і складає 22 124,40 грн за 309 днів прострочення строку введення в експлуатацію об'єкта.

Матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами у справі було укладено письмовий договір або додаткову угоду щодо погодження або перенесення строків введення будинку в експлуатацію.

Судом першої інстанції було досліджено усі надані сторонами докази, їм дано відповідну правову оцінку та зроблено висновки, що відповідають обставинам справи, підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції не вбачається.

Рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду міста Києва від 10 червня 2015 року скасувати, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:О.О. Дьоміна І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік