АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/725/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/789/212/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Щавурська Н. Б., Ходоровський М. В.,

З участю секретаря - Панькевич Т.І.

Сторін: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника Підволочиської КЦРЛ Яреми О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні про визнання недійсним акту комісійно-лікарської комісії та протоколу медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп"яніння,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, яким у задоволенні її позову до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні про визнання недійсним акту комісійно-лікарської комісії та протоколу медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 6 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11 листопада 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні про поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Даним рішенням встановлено, що 6 квітня 2010 року на підставі усного доручення головного лікаря Підволочиської КЦРЛ 0 11.30 год. було складено акт перевірки на предмет адекватної поведінки лікаря ОСОБА_1 Комісією встановлено, що ОСОБА_1 неадекватно поводилась та не давала чіткі відповіді на конкретні запитання. Крім того, від лікаря ОСОБА_1 було чути запах алкоголю, що викликало підозру на те, що остання перебуває в стані алкогольного сп'яніння. У зв'язку з цим комісією було прийнято рішення про направлення ОСОБА_1 до лікаря - нарколога на медичний огляд для визначення факту перебування на робочому місці у нетверезому стані.

6 квітня 2010 року о 12 год. лікарем - наркологом Підволочиської КЦРЛ Савчаком А.А. складений протокол №11 форми 115у, з висновку якого вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп'яніння.

Лікарем-наркологом Савчаком А.А. встановлено факт перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані на робочому місці та під час робочого часу.

За наслідком результатів огляду та встановлення факту перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані під час робочого часу, 20 травня 2010 року, головним лікарем Підволочиської КЦРЛ був виданий наказ про її звільнення з роботи по п.7 ст. 40 КзпП України.

Враховуючи наведене та вимоги норми ст. 61 ЦПК України з якої вбачається, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що встановлені рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 6 жовтня 2010 року вищенаведені факти в силу вимог закону є обов'язковими для суду, який розглядає справу, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання позивачки на те, що акт комісії від 06.04.2010 року складений не на спеціальному бланку, без зазначення голови комісії колегія не приймає до уваги як такі що не мають правового значення, оскільки дані документи складались на підтвердження підстави для звільнення за п.4.ст.40 КЗпП України.

Будь-яких інших доказів того, що відповідачем порушено порядок складання акту від 06.04.2010 року та огляду у лікаря-нарколога 06.04.2010 р. позивачкою не надано.

Таким чином, рішення суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Є. Фащевська