АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7528/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 643/8461/15-ц Оксененко В.А.
Категорія: про стягнення заборгованості Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Даниленко В.М., Малінської С.М.

за участі секретаря - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року

у справі за позовом виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційного кооперативу «Новобуд-Комфорт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач - ВК «Житлово-експлуатаційного кооперативу «Новобуд-Комфорт» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, вказавши в обґрунтування наступне.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Даний житловий будинок перебуває в повному господарському віданні ТОВ «Технобудсистема» (балансоутримувач), обслуговуюча організація ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» (управитель).

01.10.2012 року між ТОВ «Технобудсистема» та ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд.

В порушення діючого закону, відповідачка сплачує житлово-комунальні послуги у не повному обсязі, внаслідок чого, утворилась заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з квітня 2013 р. по травень 2015 р. в сумі 5157 гр. 18 коп., що і просять стягнути.

З приводу якості наданих послуг від відповідачки на адресу ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» не надходило.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користьВК «Житлово-експлуатаційного кооперативу «Новобуд-Комфорт» заборгованість за надані послуги з утримання будинків у сумі 5157 грн. 18 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася на нього з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить це рішення суду скасувати та постановити по справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права та помилково не взято до уваги, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. ОСОБА_2 не може визнаватись споживачем житлово-комунальних послуг, наданих ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт», оскільки з того ж предмету (надання житлово-комунальних послуг) має, укладений за підписами двох сторін, не розірваний та жодним іншим чином не припинений Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.03.2009 року, що був укладений між нею та ТОВ «Новобуд-Комфорт». Вказане ТОВ «Новобуд-Комфорт» є діючим товариством, не перебуває в процесі припинення, договір згідно п. 8.3 є чинним, оскільки жодна із сторін письмово не заявила про його розірвання. Більше того, згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. З ст. 19, споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Крім того, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки повно та об'єктивно не було досліджено наявні в справі докази. Недобросовісними умисними діями позивача було штучно створено ситуацію, за якої відповідач не мав можливості взяти участь у судовому розгляді, адже позивачу було відомо дійсну адресу фактичного місця проживання ОСОБА_2 Вказане підтверджується підписаним трьома сусідами та представником позивача Актом про проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2, що було надано позивачем та міститься в матеріалах справи. Однак судом цього факту не було взято до уваги, навіть під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір, районний суд повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами, як це передбачено ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

По справі достовірно встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Даний житловий будинок перебуває в повному господарському віданні ТОВ «Технобудсистема» (балансоутримувач), обслуговуюча організація ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» (управитель).

01.10.2012 року між ТОВ «Технобудсистема» та ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд.

Відповідачка сплачує житлово-комунальні послуги у не повному обсязі, внаслідок чого, утворилась заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з квітня 2013 р. по травень 2015 р. в сумі 5157 гр. 18 коп., що і просить стягнути позивач.

Відповідності до вимог ст. 68 ЖК України зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами . Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 526 ЦПК зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Даних про те, що відповідач отримував послуги неналежної якості, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що між сторонами немає письмового договору про надання послуг, а тому немає жодних зобов'язальних відносин, а значить і спору, не можуть бути взяті до уваги судової колегії, як підстава для скасування судового рішення.

Так, ч. 1 ст. 39 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Вимогами ст. 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

У відповідності до ч. 2 с. 642 ЦК України особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору( відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

По справі достовірно встановлено, що позивач за правилами публічного договору, надає послуги кожному, хто до нього звернувся, які є однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Верховним судом України в постанові від 10.10.2012 р. по справі № 6-110цс12 зроблено наступних правовий висновок.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторонни не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач користувалася вказаними послугами, чим і підтвердила свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між нею та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті та приймаючи рішення у справі, обґрунтовано задовольнив заявлені позивачем ВК «Житлово-експлуатаційного кооперативу «Новобуд-Комфорт» вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні суду на той факт, що позивачем не правильно зроблений розрахунок заборгованості, судова колегія вважає безпідставним, оскільки будь-яких інших розрахунків, які б вказували на наявність іншої суми заборгованості відповідачем до апеляційного суду надано не було.

Суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, на підставі повного та всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилалися, як на підставу свої вимог та заперечень, підтверджених доказами, належним чином дослідженими в ході судового засідання, вирішив справу згідно із законом та у відповідності до вимог ст.213 ЦПК України ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :