Справа № 2-8785/11
Провадження 4-с/201/56/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Батманової В.В., при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

представника ВДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В

Скаржник звернувся з даною скаргою до суду, в обґрунтування її зазначив, що ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні № 32563628, яке було відкрито 14.05.2012 на підставі виконавчого листа № 2-8785/11 про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в загальному розмірі 1143957,61 грн., який був виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. Згідно з постановою 24.04.2013 державним виконавцем Ленінського ВДВС ДМУЮ було винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа та, відповідно до п.2 резолютивної частини постанови, було припинено чинність арешту майна боржника та було скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Однак листом від 03.08.2015 Ленінським ВДВС ДМУЮ було надано постанову від 24.04.2013, в якій взагалі не йшла мова про будь-яке скасування арешту майна. Пізніше стало відомо про наявність третьої постанови від 24.04.2013, відповідно до якої було внесено виправлення в постанову про повернення виконавчого листа. Заявник вважає, що державним виконавцем було порушено приписи Закону України « Про виконавче провадження», у звязку із чим дії останнього є неправомірними та необхідно зобовязати виконавця усунути внесені до постанови від 24.04.2013 зміни.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав доводи скарги, просив її задовільнити в повному обсязі.

Представник ВДВС в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги з тих підстав, що дії держвиковнаця повністю регламентовані Законом України «Про виконавче провадження», крім того, наголосив на тому, що існують певні недоліки в шаблонах постанов державних виконавців, які розміщуються в Реєстрі виконавчих проваджень, у звязку із чим державні виконавці змушені вносити відповідні зміни до постанов.

Представник стягувача в судове засідання не зявився, про дату та час судового рішення був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши скаргу та матеріали виконавчого провадження, приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії. або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження: п. 13. У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

Відповідно до ч.2 ст.384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні № 32563628, яке було відкрито 14.05.2012 на підставі виконавчого листа № 2-8785/11 про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в загальному розмірі 1143957,61 грн., який був виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. Згідно з постановою 24.04.2013 державним виконавцем Ленінського ВДВС ДМУЮ було винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа та, відповідно до п.2 резолютивної частини постанови, було припинено чинність арешту майна боржника та було скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Постановою від 24.04.2013 було виправлено помилку в постанові про повернення виконавчого листа стягувачу, що відповідає вимогам ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог статті 11 ЗУ «про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявником не надано належних доказів порушення його прав, крім того ним не надано доказів, якими заявник обґрунтовує свої вимоги щодо протиправності дій та винесених державним виконавцем рішень.

Згідно вимог ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Аналізуючи матеріали справи, фактичні обставини та відповідні їм правовідносини у їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку, що в даному випадку оскаржувані дії та постанови державного виконавця відповідали вимогам закону і були правомірними. Таким чином, судом не встановлено, а скаржником не надано належних та достатніх доказів, які могли б бути підставою для задоволення скарги по суті, тому в її задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 293, 383 388 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя