РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Петренко Л.В., при секретарі: Похвалітовій М.В.,

за участі

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 321,71 (Долар США), що за курсом 22,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.03.2015 року складає 327823,94 грн., за кредитним договором № ZPTOGK00001296 від 24.10.2006 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 24.10.2006 року уклали кредитний договір № ZPTOGK00001296.

Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 (Долар США) на термін до 24.10.2026 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором № ZPTOGK00001296. У звязку з порушенням зобовязання за кредитним договором, відповідач, станом на 06.03.2015 року має заборгованість в розмірі 14 321,71 (долар США), яка складається з наступного 12 916,73 (долар США) заборгованість за кредитом; 1 021,01 (долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 210,00 (долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 173,97 (долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала до суду письмові заперечення. В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є безпідставними та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Із позовної заяви та доданих до неї документів, не вбачається підтвердження того ключового факту, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало своє зобовязання по договору, а саме здійснило видачу кредиту шляхом надання готівкою через касу в розмірі 15 000,00 доларів США, як це передбачено п.1.1 Договору.

Відповідно до умов Договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив порядок надання кредитних коштів (п.1.1 Договору), який відповідно до положень цивільного законодавства, є обовязковою умовою.

Жодного доказу на виконання позивачем умов договору не надано, посилання в позовній заяві, що банк здійснив ніби то свої зобовязання по кредитному договору не підтверджується письмовими доказами.

Позивачем в додаток додано ордер розпорядження про надання кредиту № ZPTOGK00001296 від 25.10.2006 року нібито у підтвердження надання відповідачу іноземної валюти, однак такий ордер не є касовим документом, та не свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів, адже належним доказом цього, може слугувати лише і тільки відповідний касовий чек, однак ні оригіналу, ні копії такого чеку позивачем не надано.

Аналіз змісту фінансової операції, яку посвідчує наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» на доказ своїх позовних вимог документи, а саме «Ордер розпорядження», вказує лише на його нікчемність в даній справі.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити позивачу визначені кредитним договором суму кредиту, проценти за користування кредитом, та пеню.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, 24.10.2006 року уклали кредитний договір № ZPTOGK00001296 (а.с. 10-11).

Відповідно до п.1.1. Банк зобовязується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 24.10.2006 року по 23.10.2026 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 15 000,00 доларів США (пятнадцять тисяч доларів США 00 центів) (далі «Кредит») на наступні цілі: на придбання житла, а також у розмірі 3000,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додатково моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з «24» по «30» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 196,91 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 (Долар США) на термін до 23.10.2026 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № ZPTOGK00001296 від 24.10.2006 року.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто не сплачуючи заборгованість за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

Згідно п. 2.2.10 кредитного договору передбачено що при настанні випадків передбачених п. 2.3.3. даного договору, позичальник зобовязується, достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі.

В абзаці 12 підпункту 2.3.3. пункту 2.3 кредитного договору № ZPTOGK00001296 передбачено, що банк на власний розсуд має право: а) змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором; або б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії договору позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором; або в) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк користування, повністю виконати інші зобовязання за договором.

З огляду на Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року N 15-рп/2002 у справі N 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, справа про досудове врегулювання спорів, встановлено і розтлумачено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб'єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб'єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд України, зокрема в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 серпня 2010 року, справа № 6-2596св10, вказано, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

Згідно з частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання - має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, за змістом викладених вище норм закону звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

ПАТ КБ ПриватБанк свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а відповідач в свою чергу у порушення зазначених норм закону та умов договору зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до п. 2.2.4 кредитного договору позивальник зобовязувався погашення кредиту робити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 1.1., 3.3 цього договору.

Враховуючи положення п. 2.2.2. кредитного договору позивальник зобовязувався сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п. 1.1. 3.1., 3.2. даного договору Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснюється не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Згідно п. 2.2.3. кредитного договору позивальник зобовязувався сплатити банку винагороду і комісію згідно п. 1.1. і п. 6.2 даного договору.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1.1.даного договору.

В пункті 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого п. 2.2.2., 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Так як, кредитний договір не було розірвано, правовідносини сторін за кредитним договором не були припинені, позичальнику нараховувались комісія, проценти за користування кредитом та пеня за порушення взятих на себе зобов'язань.

Доводи представника відповідача про те, що банком не надано жодного доказу на виконання ним умов договору є неспроможними, та спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме кредитним договором укладеним між позивачем та відповідачем, ордером розпорядження про надання кредиту № ZPTOGK00001296 від 25.10.2006 року, а також дослідженими в судовому засіданні оригіналами квитанцій, відповідно до яких ОСОБА_3 та його мати - ОСОБА_4 погашали заборгованість за кредитним договором ZPTOGK00001296 від 24.10.2006 року.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування втрат/збитків банку згідно п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.8), далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеного в п. 1.1. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п. 1.1 даного договору або згідно п. 3.11 даного договору), відсотків і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, у звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_3, станом на 06.03.2015 року має заборгованість розмірі 14321,71 (Долар США), яка складається з наступного 12 916,73 (Долар США) заборгованість за кредитом; 1 021,01 (Долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 210,00 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 173,97 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с. 4-8).

Вищевказані обставини підтверджуються документальними доказами, що є в матеріалах справи та не спростовані представником відповідача.

Доводи представника відповідача про те, що банком не враховані всі квитанції по погашенню вказаного кредиту, які наявні у відповідача не знайшли свого підтвердження. Адже квитанції щодо погашення заборгованості за кредитними договором ZPTOGK00001296 від 24.10.2006 року надані представником відповідача (а.с. 141-158) співпадають з даними відображеними у виписці по кредитному договору за період з 24.10.2006 року по 10.06.2015 року (а.с. 122-140).

Оригінали квитанцій (а.с. 159-162) суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються даного кредитного договору так як мають інше призначення платежу, зокрема надходження готівки за платіжними картками, комісія за відправку термінового грошового переводу, внесення коштів для відправки переводу PrivatMoney, перевод особистих коштів з однієї платіжної картки на іншу, видача готівкових коштів тощо.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення коштів у валюті, визначеній у кредитному договорі, а саме у доларах США.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

У зв'язку з наведеним слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Проте слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку.

У відповідача наявна ліцензія на здійснення валютних операцій (а.с. 16).

Згідно з постановою Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року,у справі № 6-145цс14 сформульовано таку правову позицію: «У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті».

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15 висловлено правову позицію, де вказано, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Слід зазначити, що аналогічна позиція викладена і в рішенні Верховного Суду України від 06 квітня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Так з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № ZPTOGK00001296 від 24.10.2006 року, станом на 06 березня 2015 року, у розмірі 14 147,74 (доларів США), яка складається з наступного 12 916,73 (Долар США) заборгованість за кредитом; 1 021,01 (Долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 210,00 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом.

Однак, вказані положення не можуть бути застосовані при вирішенні питання про стягнення пені та штрафних санкцій.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, пеня, нарахована за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, складає 173,97 (доларів США).

В пункті 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого п. 2.2.2., 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а.с. 11).

Так, пеня підлягає стягненню у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, що в даному випадку становить 3 958,67 грн.

Таким чином, суд вважає, що позов ПАТ КБ Приватбанк підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач належним чином не виконував покладені на нього за кредитним договором зобов'язання, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № ZPTOGK00001296 від 24.10.2006 року, станом на 06 березня 2015 року, у валюті, визначеній у кредитному договорі, а саме у доларах США, оскільки у банку наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, у розмірі 14 147,74 (доларів США), яка складається з наступного 12 916,73 (доларів США) заборгованість за кредитом; 1 021,01 (доларів США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 210,00 (доларів США) заборгованість по комісії за користування кредитом. В свою чергу пеня підлягає стягненню у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, що в становить 3 958,67 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3 278,24 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, , адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, (р/р №3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № ZPTOGK00001296 від 24.10.2006 року, станом на 06 березня 2015 року, у розмірі 14 147,74 (доларів США), яка складається з наступного 12 916,73 (доларів США) заборгованість за кредитом; 1 021,01 (доларів США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 210,00 (доларів США) заборгованість по комісії за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, , адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, (р/р №3111, МФО 305299) заборгованість по пені у розмірі 3 958,67 грн. (три тисячі девятсот пятдесят вісім гривень 67 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, , адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, судовий збір у розмірі 3 278,24 грн. (три тисячі двісті сімдесят вісім гривень 24 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: /підпис/

згідно з оригіналом:

Суддя: