АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7386/15 Головуючий 1 інстанції - Маслов М.І.
Справа № 644/1877/15-ц Доповідач Кірсанова Л.І Категорія - сімейні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Крилової Т.Г., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орджонікідзевський ВДВС ХМУЮ про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно судового наказу від 13.03.2012 року, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова з гр. ОСОБА_2 стягнуті аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.03.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки від 04.06.2015 року Орджонікідзевської ВДВС відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 4884, 43 грн. станом на 01.06.2015 року. Розмір неустойки (пені ) з 12.03.12 року по 01.06.2015 року складає: 31284 грн.29 коп., яку позивач і просить суд стягнути на її користь.

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що, на його думку, виконує всі свої батьківські обов'язки належним чином, матеріально утримує доньку в межах своїх матеріальних можливостей Має борг зі сплати аліментів, так як довгий час не міг знайти постійну роботу. Зазначає, що не згоден з розрахунком пені. Вважає, що в контексті статі 196 СК України сума боргу за перший місяць не додається до заборгованості за другий місяць, відповідно і неустойка буде нараховуватися, виходячи із суми належної до сплати за кожний місяць окремо без додавання суми боргу за минулі місяці.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 16000,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 124,58 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, про задоволенні її позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції. Наголошує, що вона не згодна з висновком суду щодо зменшення розміру неустойки. Суд не врахував, що відповідач раніше працював без офіційного оформлення, має автомобіль, на утримання якого витрачав кошти. З 17.02.2015 року відповідач працює офіційно торговим представником у приватного підприємця, має офіційну заробітну плату згідно з його поясненнями в сумі 1500 грн. на місяць Вважає, що відповідач мав можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, сума аліментів за наказом була помірною з його заробітком, приблизно 300 грн. на місяць. Також не погоджується з тим, що з відповідача стягнутий судовий збір на користь держави. Вона при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір в сумі 312 грн. 85 коп. Тому вважає, що суд повинен був стягнути на її користь витрати по сплаті судового збору в цій сумі з відповідача.

Також з апеляційною скаргою на вказане рішення звернувся і ОСОБА_2. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до нього в повному обсязі. Вказує, що борг по аліментам утворився в зв»язку з тим, що він не мав можливості сплачувати аліменти, так як не мав роботи. Зазначене свідчить про відсутність його вини в утворенні заборгованості з аліментів. Крім того вказує, що на його думку, невірно розрахована неустойка. Свій розрахунок неустойки в апеляційній скарзі не наводить.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково та зменшуючи розмір пені відповідно до ст.196 СК України з 31284 грн. 29 коп. до 16 000 грн., суд пертшої інстанції виходив з принципу співмірності з урахуванням заборгованості по аліментам в сумі 4884, 43 грн. станом на 01.06.2015 року. Також враховано матеріальний стан відповідача, який до 17.02.2015 року офіційно не був працевлаштований.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як вказаний висновок є обґрунтованим, відповідає вимогам закону та добитим в справі доказам.

Матеріали справи свідчать, що згідно судового наказу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.03.2012 року з гр. ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.03.2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15).

Згідно довідки від 04.06.2015 року Орджонікідзевської ВДВС вбачається, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 4884,43 грн. (а.с. 17).

В довідці наведений розрахунок заборгованості по місяцям.

Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з розрахунком пені, наведеним позивачкою, відхиляючи необгрунтовані посилання відповідача щодо того, що розрахунок неустойки є не вірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У висновку Верховного Суду України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 вересня 2013 року по справі № 6-81 цс 13, щодо стягнення заборгованості по аліментам та пені від суми несплачених аліментів зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції правильно погодився з розрахунком неустойки позивачки за період з 12.03.12 року по 01.06.2015 рік, відповідно якого сума неустойки складає 31284,29 коп..

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що позивач наводить невірний розрахунок неустойки помилкові. Тому судова колегія відхиляє апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, частина дуга статті 196 СК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 101 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки.

Сторонами по справі не заперечувалося, що до 17.02.2015 року позивач офіційно не був працевлаштований. На цей час він працює, але його заробітна плата становить всього 1500 грн.

Також слід врахувати, що відповідач станом на 27.10.2015 року частково сплатив заборгованість по аліментам в сумі 3959 грн. 60 коп., несплачена сума становить 924, 83 грн., що підтверджується довідкою №12211 від 277.10.2015 року.

Тому з урахуванням приписів ст. 196 СК України, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи матеріальний стан відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір пені, що стягується з відповідача, до 16000,00 грн.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В зв»язку з вказаним судова колегія вважає недоведеними посилання апелянта, що суд безпідставно зменшив суму неустойки, так як до 17.02.2015 року відповідач працював без офіційного працевлаштування та мав заробітки.

В частині стягнення неустойки в сумі 16000 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Але суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з відповідача судовий збір в дохід держав в сумі 124,58 грн. Матеріали справи свідчать, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатила судовий збір в розмірі 312 грн. 85 коп.( а. с. 2).

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 160 грн.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення судового збору з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.3 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2015 року змінити , скасувавши в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України у розмірі 124,58 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 160 грн.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: