Справа № 185/6476/15-ц
Провадження № 2/185/3566/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 жовтня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Боженко Л.В. за участю секретаря Полуциган О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Восьмого воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Восьмого воєнізованого гірничорятувального загону, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11 грудня 2014 року по 12 березня 2015 року в розмірі 10300грн. 06 коп., 264 грн. 44 коп. - компенсація втрати частини заробітної плати, в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням законних трудових праву розмірі 4 000грн. Позов мотивував тим, що 05.06.2006 року він був прийнятий на роботу набирачем проб у шахті в Восьмий воєнізований гірничорятувальний загін на підставі наказану №81к від 05.06.2006 року.10.12.2014 року він був звільнений за погодженням сторін згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №140 к від 10.12.2014 року. В день звільнення відповідач не виплатив всіх належних сум позивачу, а саме компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 2800 грн.12 березня2015 року буди перераховані належні при звільнені суми. Тому за час затримки розрахунку за період з 11 грудня 2014 року по 12.03.2015 рік позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 10 300 грн.06 коп.. з наступного розрахунку: 6 312 грн.84 коп.-( заробітна плата за останні два місяця) : 38 днів( кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 166,13грн.(розмір середньоденної заробітної плати) х 62 дні( кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні)= 10300грн. 06 коп.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пославшись на обставини наведені в письмовому запереченні.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Позивач у період з 05.06.2006 року по 10.12.2014 року перебував в трудових відносинах з Восьмим воєнізованим гірничорятувальним загоном. 10.12.2014 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі ст.. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.(а.с.3) та копіями витягів з наказів(а.с.40). Відповідно довідки Восьмого воєнізованого гірничорятувального загону № 938 від 20.07.2013 року заборгованість по заробітній платі та розрахункові ОСОБА_1 були виплачені 12.03.2015 року в сумі 2 718 грн. 42 коп. (а.с.24).

Відповідно до ст. ст. 47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином необхідною умовою при застосуванні положень ст.117 КЗпП України це вина роботодавця, але з боку Восьмого воєнізованого гірничорятувального загону вона відсутня тому, що відповідач зробив все від нього залежне щоб позивач своєчасно отримав належні йому виплати суми в день звільнення.

Відповідач є бюджетною неприбутковою організацією. Фінансування здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.(а.с.29-34)

ОСОБА_1 був звільнений згідно поданої заяви 10.12.2014 року. В цій день головним бухгалтером відповідача був складений реєстр на зарахування сум заробітної плати за грудень 2014 року та розрахункових сум відповідачу. 11.12.2014 року були складені заявка № 4 на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки та реєстр бюджетних фінансових зобовязань розпорядників( одержувачів) бюджетних коштів за №114, що підтверджується штампами про реєстрацію та взяття на облік Управлінням Державної казначейської служби у м. Павлограді Дніпропетровської області. (а.с.50-51)

Стосовно заробітної плати позивача за листопад 2014 року, у ДКСУ м. Павлограда , містилася заявка №3 на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки від 27.11.2014 року та реєстр бюджетних фінансових зобовязань розпорядників бюджетних коштів №109 від 27.11.2014 року зі штампами про реєстрацію та взяття на облік управлінням Державної казначейської служби у м. Павлограді Дніпропетровської області.( а.с.43,48,) Станом на 12.12.2014 року, розрахункові документу по ОСОБА_1 були зареєстровані в УДКСУ України м. Павлограда.

Відповідно плану витрат бюджетних коштів 8 ВГРЗ на 2014 рік затверджена сума 32 942 104 грн. в тому числі на виплату заробітної плати та нарахувань на заробітну плату 27 511 671 грн. Станом на 01.11.2014 року було профінансовано 26 890 599,06 грн. в тому числі для виплати заробітної плати та нарахувань на заробітну плату 23 490 262,54 грн. Сума недоотриманого бюджетного фінансування в 2014 році складає 6 051 504 грн. 94 коп. в тому числі для виплати заробітної плати та нарахувань на заробітну плату 4 021 408 грн. 46 коп.(а.с.53-54).

З відповіді начальника Центрального штабу Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості за вих. № 07-1/1 від 05.01.2015 року слідує, що з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року загони, які знаходились на підконтрольній території та загони які перемістились, з неясних причин не отримували кошти на виплату заробітної плати з нарахуваннями за листопад грудень 2014 року в сумі 27146,8 тисяч грн.. , в тому числі: 8 ВГРЗ 3 783,9 тис. грн..(а.с.61-62).

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 4000 гривень, суд виходив з наступних підстав.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд, враховуючи недоведеність вимог позивача щодо порушення його трудових прав, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Восьмого воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди ,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Л. В. Боженко