Справа № 584/337/15-ц
Провадження № 2/584/136/15
УХВАЛА

10.11.2015 року м.Путивль

Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді Токарєва С.М.

при секретарі - Ковальовій К.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області та ОСОБА_4 про визнання недійсним і скасування рішення та визнання правовстановлюючого документа на землю недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд визнати незаконним та скасувати рішення 40 сесії 6 скликання Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 23.01.2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Волокитинської сільської ради за адресою: вул. Леніна, 6 в с. Кочерги, площею 0,2129 га, а також визнати недійсним, виданий на підставі рішення 40 сесії 6 скликання Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 23.01.2015 року ОСОБА_4 правовстановлюючий документ на землю та скасувати його державну реєстрацію.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі.

Зокрема, посилаючись на п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», п.п. 4,5 рішення Конституційного суду України у справі № 1-6/2010 від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010, п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», п. 12 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» просила на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України вирішити питання про закриття провадження у справі, оскільки спір між сторонами носить публічно-правовий характер та підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач ОСОБА_4 та представник Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області вказане клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник заперечували проти задоволення вказаного клопотання за його безпідставністю.

Заслухавши думку сторін та їх представників, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вказаного клопотання, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 6 КАСУ визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ч. 2 ст. 4 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі №21-493а14, від 09.12.2014 року у справі №21-308а14, від 17.02.2015 року у справі №21-551а14, від 24.02.2015 року у справі №21-34а15, зазначена наступна правова позиція.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно статті 80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України Рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

В правовідносинах даної справи Волокитинська сільська рада Путивльського району Сумської області, як власник землі, вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права на безоплатне отримання земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому відповідач не здійснював владних управлінських функцій.

Таким чином, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Як наголосив Верховний Суд України, прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За приписами ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки оскаржуваним рішенням 40 сесії 6 скликання Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 23.01.2015р. було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_4 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), що знаходиться на території Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області за адресою: с. Кочерги, вул. Леніна, буд. 6 та визнання недійсним і скасування правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку, виданого гр. ОСОБА_4, суд вважає, що у спірних правовідносинах виник спір про цивільне право.

З огляду на таке, судом не вбачається підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 15, 168, 209 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, за його необгрунтованістю.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_6