Справа №591/8293/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/693/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Сумської міської ради «Інфосервіс»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства Сумської міської ради «Інфосервіс»

про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

в с т а н о в и л а:

07 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого 03 березня 2015року уточнив і просив стягнути з відповідача 1710 грн. заборгованості по заробітній платі, 34645,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення боргу по заробітній платі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при його звільненні 01 серпня 2014 року відповідач не здійснив повного розрахунку по виплаті заробітної плати за липень і серпень 2014 року на загальну суму 8923,94 грн. У вересні 2014 року відповідачем сплачено 3000 грн., а в січні 2015 року - 4213,94 грн., тому борг склав 1710 грн., а розмір середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні - 34645,50 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з комунального підприємства Сумської міської ради «Інфосервіс» (далі - КП «Інфосервіс») на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі в сумі 1710 грн. та 34645,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 35355,50 грн.

Стягнуто з КП "Інфосервіс" на користь держави судовий збір в сумі 353,56 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1710 грн.

КП «Інфосервіс» з рішенням суду першої інстанції не погодилося і оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на неповне з'ясування фактичних обставин у справі, порушення норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що вимоги позивача про стягнення боргу по заробітній платі в сумі 1710 грн. є необґрунтованими, оскільки наказ, на підставі якого вказана сума як матеріальна допомога на оздоровлення була нарахована, скасований як такий що не був погоджений та порушував умови укладеного з позивачем контракту щодо фінансової можливості відповідача таку допомогу виплатити. Вказує на відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку з ОСОБА_3, оскільки новий директор була призначена з 04 серпня 2014 року, а до цього часу сам позивач мав проконтролювати своєчасність розрахунку.

Заслухавши пояснення представника відповідача Дяговець О.В., яка підтримала скаргу з мотивів в ній наведених, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5, які заперечили проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та Сумською міською радою укладений контракт, за умовами якого позивач був призначений на посаду директора КП "Інфосервіс" з 01 серпня 2013 року по 01 серпня 2014 року (а.с. 5-6, 8-12, 53, 56).

Розпорядженням міського голови від 30 липня 2014 року №260-к його звільнено з займаної посади 01 серпня 2014 року в зв'язку з закінченням строку дії трудового договору (контракту).

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 у день звільнення, 01 серпня 2014 року, працював, отримав трудову книжку, нецільову матеріальну допомогу у сумі 1710 грн. за наказом №5 від 17.07.2014 року та довідку разом з випискою з даних бухгалтерського обліку про належні йому при звільненні кошти, але в порушення вище зазначених вимог закону повний розрахунок з ним не був проведений.

З наданої позивачу в цей день довідки КП «Інфосервіс» №49 від 01.08.2014 року та виписки з даних бухгалтерського обліку вбачається, що залишилася не виплаченою при звільненні належна йому від підприємства сума коштів в розмірі 8923,94 грн., яка складається з заробітної плати за червень 2014 року у сумі 4859 грн. 85 коп., за 1 серпня 2014 року у сумі 45 грн. 12 коп. та компенсації за відпустку у сумі 4018 грн. 97 коп.(а.с.13,14).

В рахунок цього боргу 28 серпня 2014 року відповідачем сплачено позивачу 3000 грн., а 22 січня 2015 року - 4213,94 грн., що визнається позивачем та підтверджується матеріалами справи (а.с. 44).

Залишились невиплаченими 1710 грн. (8923,94-3000-4213,94) заробітної плати, що належала позивачу від підприємства при його звільненні.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_3 та обґрунтовано їх захистив, стягнувши з КП «Інфосервіс» на користь позивача 1710 грн. заробітної плати, що належала йому від підприємства в день звільнення.

Доводи відповідача про те, що суд не врахував наданий ним наказ №1 від 21.01.2015 року про скасування наказу №5 від 17.07.2014 року в частині надання в зв'язку з сімейними обставинами нецільової матеріальної допомоги ОСОБА_3 у сумі 1710 грн. цих висновків суду не спростовують, оскільки наказ уже був реалізований шляхом виплати позивачу зазначеної допомоги 01 серпня 2014 року. З зустрічними вимогами до суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП «Інфосервіс» виплаченої допомоги останній не звертався.

Проте, з висновком місцевого суду, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів не може погодитись.

Так, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З огляду на ці вимоги закону вбачається, що виплата середнього заробітку за весь час затримки розрахунку можлива за наявності двох юридичних фактів: порушення власником або уповноваженим ним органом строків розрахунку при звільненні (ст.116 КЗпП) та вини власника або уповноваженого ним органу.

Як вбачається з висновку аудиторського звіту (а.с.31 на звор.) чистий збиток липня 2014 року по КП «Інфосервіс», керівництво яким на той час здійснював позивач, склав 37 тис. грн.

З наданої відповідачем копії виписки з банку, яка була досліджена апеляційним судом, вбачається, що 01.08.2014 року, тобто в день звільнення позивача, на рахунку підприємства знаходилися кошти у сумі 6901 грн. 27 коп., з яких на підставі відомості №46 від 01.08.2014 року була виплачена нецільова матеріальна допомога у сумі 5130 грн., надана наказом №5 від 17.07.2014 року трьом працівникам, в т.ч. й позивачу. Залишок склав 1750 грн. 75 коп., яких було недостатньо для проведення повного розрахунку з ОСОБА_3 при його звільненні.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.3, 2.1.6 укладеного з позивачем контракту, на нього, як керівника, було покладено обов'язок по здійсненню поточного (оперативного) управління та керівництва підприємством, організації його виробничо-господарської, соціально-побутової діяльності, забезпеченню виконання завдань підприємства, його рентабельності, забезпеченню дотримання законодавства про працю та недопущення заборгованості із виплати заробітної плати.

Отже, позивач, як керівник, повинен був організувати виробничо-господарську діяльність ввіреного йому підприємства таким чином, щоб забезпечувати регулярну та своєчасну виплату заробітної плати, як працівникам підприємства, так і собі, не допускаючи заборгованості з її виплати.

За таких обставин колегія суддів вважає, що саме з вини позивача, як керівника, який допустив порушення вимог ст.116 КЗпП та не виконав покладених на нього умовами контракту вище зазначених обов'язків, своєчасно не був проведений з ним розрахунок, що потягло за собою утворення заборгованості, а тому не вбачає підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З огляду на викладене, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, оскільки зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунок, що відповідно до п.п.1, 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.88 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позовних вимог а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, за рахунок держави підлягає компенсації відповідачу 8,84 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу комунального підприємства Сумської міської ради «Інфосервіс» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати комунальному підприємству Сумської міської ради «Інфосервіс» за рахунок держави судовий збір в сумі 8 грн. 84 коп. за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -