Справа № 2-6840/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Беленок А.М., Резніченко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження майном, виселення із займаного жилого приміщення, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2014 року позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, в якій просили виселити ОСОБА_6 з займаного житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1; усунути перешкоди у володінні та розпоряджені належним їм на праві власності майном,- вищевказаною квартирою; зобов'язати ОСОБА_6 у 10-ти денний термін з дня набрання законної сили рішення суду, звільнити вказану квартиру.

Позов обґрунтований тим, що з 27.03.1984 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані у АДРЕСА_1 Від подружнього життя мають двох дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5.

25.09.1993 року ОСОБА_4 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_6, який згодом 31.01.1995 року був зареєстрований в АДРЕСА_1.

Позивачі також зазначають, що в процесі приватизації зазначеної квартири ОСОБА_6 набув права власності на 1/6 частини квартири, яка була 2009 році ним добровільно подарована дочці ОСОБА_7.

Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано, у зв'язку з чим стосунки у між сторонами є напруженими, а спільне проживання неможливе.

З огляду на те, що умови проживання позивачів з відповідачем є неможливими, відсутня згода відповідача на виселення із спірної квартири в добровільному порядку, просили позов задовольнити з підстав та у спосіб зазначений у позові.

Позивач ОСОБА_2 та тпредставник позивачів в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав що справа повинна бути зупинена до розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 29.10.2014 року відповідно до якого відповідачу відмовлено у задоволенні позову до позивачів по даній справі про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру. В подальшому, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з"явився.

Суд, вислухавши позивачку ОСОБА_2 та представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у спірному жилому приміщенні є зареєстрованими сторони.

Встановлено, 25.09.1993 року ОСОБА_4 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_6, який був зареєстрований 31.01.1995 року в квартирі АДРЕСА_2 ,як член сім"ї , за згодою зареєстрованих осіб- позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в тому числі.

З матеріалів справи вбачається, що в процесі приватизації зазначеної квартири ОСОБА_6 набув права власності на 1/6 частини квартири, яка була у 2009 році ним добровільно подарована дочці ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло та не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на території України, за винятком обмежені, які встановлені законом.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку( квартирі) , що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований та поселений в спірному приміщенні в якості члена сім`ї власників приміщення - позивачів по справі та за їх особистої згоди, у зв`язку із чим набув права користування житловим приміщенням у встановленому порядку.

В ході розгляду справи наявності будь-якої угоди щодо порядку користування житловим приміщенням між сторонами не встановлено.

Згідно з частиною 4 статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Враховуючи вищевказане, беручи до уваги обставини на які посилається позивач, суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, так як не є доведеними.

Крім того, суд враховує те, що об'єкт власності позивачів є жиле приміщення, тому режим проживання в ньому регулюється нормами ЖК України, а отже, розглядаючи питання про усунення перешкод у користуванні квартирою, суд має врахувати, на які передбачені законом підстави для виселення відповідача посилається позивач.

Згідно ст.. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, жодних обставин, які надали б суду правові підстави для задоволення вимог стосовно виселення відповідача, судом не встановлено, як і не надано доказів позивачами в підтвердження позовних вимог.

Також позивачами не надано доказів в підтвердження чинення перешкод відповідачем у користуванні спірним приміщенням.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів щодо усунення перешкод, що вчиняються їм з боку відповідача у користуванні квартирою АДРЕСА_1 у м. Києві, і відповідного виселення ОСОБА_6 з вказаної квартири, є недоведеними належними та допустими доказами, а отже є необґрунтованими, передчасними і відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.9,116,156, 157 ЖК , ст.ст.10,60,209,212-215,294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження майном, виселення із займаного жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: