У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гулько Б.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Луганськвугілля» та відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Ніканор-Нова» державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з листопада 1987 року по листопад 2014 року включно вона працювала у відокремленому виробничому підрозділі «Шахта «Ніканор-Нова» державного підприємства «Луганськвугілля» слюсарем дільниці вентиляції та техніки безпеки, звільнена за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Вказувала, що з 1 червня 2014 року їй не виплачувалась заробітна плата, а тому з урахуванням уточнень остаточно просила стягнути з державного підприємства «Луганськвугілля» та відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Ніканор-Нова» державного підприємства «Луганськвугілля» суму у розмірі 39 758 грн 91 коп.

Заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 6 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства «Луганськвугілля» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 511 грн 47 коп., втрати від знецінення грошових коштів у результаті інфляції у розмірі 6 041 грн 77 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 13 813 грн 95 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення з відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Ніканор-Нова» державного підприємства «Луганськвугілля» заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено. Стягнення з державного підприємства «Луганськвугілля» на користь ОСОБА_2 заробітної плати за один місяць - допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення міського суду та ухвалу апеляційного суду скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте у ній порушено клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені в клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень слід задовольнити. Проте у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Ухвалюючи додаткове рішення, міський суд, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши ст. 220 ЦПК України, дійшов до вірного висновку про те, що при ухваленні заочного рішення ним не вирішено одну із позовних вимог, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, а також не допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Виходив із того, що відокремлений виробничий підрозділ «Шахта «Ніканор-Нова» державного підприємства «Луганськвугілля» не є юридичною особою і не може нести самостійно відповідальність. При цьому додатковим рішенням суд не змінив суті основного рішення, яким вирішено справу, у зв'язку із чим доводи касаційної скарги є безпідставними.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в :

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження додаткового рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 липня 2015 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Луганськвугілля» та відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Ніканор-Нова» державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Б.І.Гулько