печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Козачук К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України - про стягнення пені, відсотків та інфляційних витрат,-

В С Т А Н О В И В :

02.07.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Державної казначейської служби України, просить стягнути з Державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на свою користь інфляційні витрати за несвоєчасне виконання рішення суду в сумі 37 047,17 грн., 3 % річних за користування коштами в розмірі 5 597,26 грн. та пеню за несвоєчасне виконання рішення суду в сумі 27 854,79 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.11.2012 стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 300 000 грн. На виконання вказаного рішення суду, 26.11.2012 Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська позивачу був виданий виконавчий лист, який 07.11.2013 був направлений на адресу Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області та отриманий останнім 11.11.2013. Однак, рішення суду було виконано з порушенням установленого законодавством строку, у зв'язку з чим, позивач просить на підставі ст.625 ЦК України стягнути вказані суми, розраховані останнім за період з 12.11.2013 по 26.06.2014.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно зазначив, що позов підтримує, просить позов задовольнити. У зв'язку з чим суд визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Зокрема, представник зазначає про відсутність фактичних даних, що вказують на неправомірність дій чи бездіяльності Державної казначейської служби України, які надані законодавством цьому державному органу, що призвели до виникнення даного спору.

Суд, заслухавши думку представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2012, яке набрало законної сили 15.11.2012 у цивільній справі № 2-722/11 позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа Прокуратура Запорізької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 19860,00 грн. втраченого заробітку, 300 грн. витрат на правову допомогу та 300000 грн. моральної шкоди.(а.с.5-6)

На виконання вказаного рішення суду, 26.11.2012 Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська позивачу був виданий виконавчий лист.(а.с.7)

07.11.2013 позивач направив на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області оригінал виконавчого листа №2-722/11, який згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення був отриманий уповноваженою особою Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області 11.11.2013. (а.с.10,14)

Як встановлено судом і вказана обставина не заперечувалась представником відповідача в судовому засіданні, 27.06.2014 на виконання вказаного рішення суду Державною казначейською службою України було перераховано на рахунок, відкритий позивачем кошти в сумі 300 000 грн. (а.с.15)

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, зобов'язанням є правовідношення сторін, зміст якого становлять цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.1,2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з положень вказаних норм ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили підлягають виконанню з дня набрання рішенням законної сили.

Оскільки рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2012 набрало законної сили 15.11.2012, тому останнє підлягало виконанню 15.11.2012.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі №6-113цс14.

Таким чином, на підставі вказаного рішення суду у відповідача виникло грошове зобов'язання.

За вказаних обставин, у зв'язку із простроченням виконання вказаного рішення суду суд дійшов висновку про наявність підстав згідно зі ст. 625 ЦК України для стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з дня набрання законної сили рішення суду і до повного виконання рішення суду, а саме з 15.11.2012 до 26.06.2014.

Разом з тим, визначаючи розмір штрафних санкцій, суд виходить з положень ч.1 ст.11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому вважає наявними підстави для стягнення штрафних санкцій в межах заявлених вимог, а саме за період з 12.11.2013 по 26.06.2014.

Згідно наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати у розмірі 37 047,17 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 5 597, 26 грн. за період з 12.11.2013 по 26.06.2014. Відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання рішення суду в розмірі 27 854,79грн. задоволенню не підлягають як безпідставні та необґрунтовані, оскільки по суті ці вимоги не ґрунтуються на діючому законодавстві.

Слід зазначити, що наявність підстав для нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ виникає у разі договірних зобов'язань, а не у зв'язку з виникненням зобов'язань щодо несвоєчасного виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази по праві у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 426,44 грн., що документально підтверджений.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 625 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення пені, відсотків та інфляційних витрат - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати за несвоєчасне виконання рішення суду в сумі 37 047,17 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 5 597,26 грн., що разом становить 42 644 (сорок дві тисячі шістсот сорок чотири) грн. 43 коп.

Стягнути з Державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 426 (чотириста двадцять шість) грн.44коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко