Провадження № 2/756/915/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

при секретарі - Мишковець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого на користь позивача банком передано предмет лізингу - автомобіль марки Hyundai, i30, 2012 року випуску. Позивач вказує, що зазначений договір фінансового лізингу є недійсним, оскільки при укладенні правочину позивач помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: ОСОБА_1 не було ознайомлено з Правилами та Умовами надання банківських послуг, договір зі сторону банку підписаний з використанням факсимільного підпису голови правління, на що позивач свою згоду не давала. Крім того, позивач зазначає, що оспорюваний правочин вчинений нею під впливом обману, адже договір підписаний лише однією стороною, позивач є інвалідом ІІ групи, банку на час укладення договору було відомо, що позивач не має постійного місця роботи.

За таких обставин, позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу від 11 жовтня 2012 року № К300А-, укладений між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, та стягнути з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 102070 грн. в порядку застосування наслідків недійсності правочину.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позов, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що обставини, наведені позивачем, не можуть бути підставами для визнання договору фінансового лізингу недійсним.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

11 жовтня 2012 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № К300А- шляхом підписання сторонами заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу. (а.с. 31)

За умовами договору банк передав позивачу в лізингу автомобіль марки Hyundai, модель i30, 2012 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1, за ціною 142900 грн. Строк лізингу складає 60 місяців, розмір щомісячного платежу - 2725,10 грн.

Вказана заява підписана позивачем та з боку банку головою правління Дубілетом А.В. Підписанням заяви лізингоодержувач підтвердила свою згоду на приєднання до Умов та правил про надання банківських послуг.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (ст. 204 ЦК України)

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

У відповідності до роз'яснень, викладених у пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу.

Оспорюваний договір укладений шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу. З боку відповідача договір підписаний головою правління Дубілетом А.В. шляхом факсимільного відтворення підпису вказаної особи.

Згідно з п. 2.8.4.13.9 Умов та правил надання банківських послуг лізингодавець має право використовувати факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі документи, та відтворення відбитка печатки лізингодавця технічним печатним пристроєм, при цьому такі документи мають юридичну силу. (а.с. 47)

За приписами ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Отже, оспорюваний договір фінансового лізингу є таким, що вчинений в письмовій формі, позивач надала свою згоду на використання факсимільного відтворення підпису голови правління банку шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Під час розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність помилки чи обману, під впливом яких діяла позивач, підписуючи договір.

Посилання позивача на те, що вона не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, не давала свою згоду на відтворення факсимільного підпису представника банку спростовується матеріалами справи, зокрема, заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № К300А- від 11 жовтня 2012 року підписана позивачем ОСОБА_1, що нею не заперечувалося.

Інші обставини, на які посилається позивач, стосуються порядку виконання договірних зобов'язань, не впливають на дійсність оспорюваного правочину та не існували в момент вчинення такого правочину.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 11 жовтня 2012 року № К300А-, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 102070 грн. суд вирішує відмовити у задоволенні вказаних вимог, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання договору фінансового лізингу недійсним та заявлені в порядку застосування наслідків недійсності правочину.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко