Справа № 2/489/2695/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2015 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1999 р. вона придбала у відповідача квартиру, оформивши договір купівлі-продажу на Товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв». На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Крім того позивачка зазначала, що оригінал договору купівлі-продажу нею втрачено.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу № 328 від 28.01.1999 р. укладений між ОСОБА_1 - з однієї сторони, та ОСОБА_2, - з іншої; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка заявлені вимоги в судовому засіданні підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої миколаївській державній нотаріальній конторі від 05.10.1998 р., за реєстровим № 1-945, зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 27.10.1998 р., за реєстр. № 17762.

28.01.1999 р. на Товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» за № 1-134 був зареєстрований Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 - з однієї сторони, та ОСОБА_1, - з іншої сторони.

Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення.

Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири є дійсним.

Але, оригінал договору купівлі-продажу позивачкою було втрачено.

В зв?язку з цим позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та керуючись ст.12, 30, 60, 88, 214, 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: